ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ
справа № 711/5536/20
провадження № 51-3409 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 02 червня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12020250000000029 від 23 січня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гиряві Ісківці Лохвицького району Полтавської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України(далі - КК України).
Змістсудовихрішеньівстановленісудамипершоїтаапеляційноїінстанційобставини
За вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_7 з моменту затримання з 09 червня 2020 року по 11 червня 2020 року день за день.
Конфісковано в дохід держави речові докази по справі, а саме грошові кошти в загальній сумі 1686 грн, вилучені 09 червня 2020 року в ході затримання та проведення обшуку ОСОБА_7 , які здані для зберігання на депозитний рахунок ГУНП в Черкаській області по квитанції №132 від 20 липня 2020 року.
Відповідно до обставин, детально наведених у вироку ОСОБА_7 , 07 травня 2020 року близько 16:34, перебуваючи біля колишнього магазину «Фуршет» на вул. Сумгаїтська, 10, м. Черкаси, збув ОСОБА_8 , якому працівниками поліції доручено проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_7 , за грошові кошти в сумі 150 грн пакет полімерного матеріалу з порошкоподібною речовиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якої (у перерахунку на амфетамін-основу) складає 0,127 грам.
Надалі, 09 червня 2020 року близько 14:55 ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з будинком № АДРЕСА_2, повторно збув ОСОБА_9 , якому працівниками поліції доручено проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_7 за грошові кошти в сумі 150 грн пакет з полімерного матеріалу з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якої (у перерахунку на амфетамін-основу) складає 0,17 грам.
Цього ж дня близько 15:18 біля будинку № АДРЕСА_2, ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в присутності понятих в ході проведення особистого обшуку під футболкою виявлено полімерну колбу чорного кольору в якій знаходились 4 пакети з полімерного матеріалу з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, які містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої (у перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,744 грам та грошові кошти (з яких 150 грн - заздалегідь ідентифіковані грошові кошти), які залучались для проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_7 . Вказану речовину ОСОБА_7 умисно, незаконно, з корисливих мотивів зберігав з метою подальшого збуту.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Вимогитаузагальненідоводиособи, якаподалакасаційнускаргу
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
· винуватість ОСОБА_7 не доведена належними та допустимими доказами. Уважає, що порушена презумпція невинуватості;
· проведення негласних слідчих дій (далі - НСРД) було здійснено правоохоронними органами до внесення відомостей в ЄРДР, тому докази у кримінальному провадженні є недопустимими. Звертає увагу на те, що стосовно епізоду від 07 травня 2020 року будь-яких відомостей до ЄРДР не внесено, а щодо епізоду від 09 червня 2020 року -відомості до ЄРДР були внесені лише 16 липня 2020 року. Зауважує, що наявні у справі докази були зібрані в межах іншого кримінального провадження;
· в органу досудового розслідування були відсутні підстави для проведення відповідних оперативних закупок. Зазначає, що 09 червня 2020 року чергова оперативна закупка мала ознаки провокації вчинення злочину та була проведена без отримання нового дозволу слідчого судді. Зауважує, що у справі відсутні дані про те, що ОСОБА_7 до моменту звернення до нього залегендованих осіб здійснював незаконний збут психотропних речовин;
· протоколи про результати проведення НСРД були складені з порушенням встановленого законом строку. Указане викликає сумнів у достовірності зібраних доказів та порушує вимоги КПК України щодо невідкладного складання та передачі таких матеріалів прокурору;
· додатки до протоколів слідчих дій не відповідають положенням статей 105, 106 КПК України, а також відсутні оригінали технічних записів;
· судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доводам сторони захисту про те, що стороною обвинувачення в якості речових доказів були надані носії аудіо- та відеозаписів, отримані внаслідок проведення НСРД - спостереження за особою та контроль за вчиненням злочину;
· в порушення вимог ст. 242 КПК України експертиза носіїв аудіо- та відеозаписів, які були отримані в результаті проведення НС(Р)Д - спостереження за особою та контролю за вчиненням злочину, не проводилася, тож не встановлені особи, яким належать голоси на цих носіях та час, коли відбувалися зафіксовані на них події;
· факти, які зафіксовані проведеними НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину, не були підтверджені показаннями залегендованих осіб, оскільки стороною обвинувачення не було вжито відповідних заходів щодо забезпечення їхньої явки у судові засідання, що також позбавило сторону захисту можливості здійснити перехресний допит. Зауважує, що суд безпідставно визнав результати таких НСРД допустимими доказами;
· поза увагою судів залишилося те, що уповноважені особи, які провели першу оперативну закупку 07 травня 2020 року в ОСОБА_7 (за версією органу досудового розслідування), не затримували останнього і нічого у нього не вилучали, що не узгоджується з положеннями статей 207, 208 КПК України та викликає сумніви щодо достовірності встановлених обставин;
· не була належним чином розсекречена до моменту подання обвинувального акта до суду ухвала слідчого судді Черкаського апеляційного суду № 1488т від 04 травня 2020 року про надання дозволу на проведення НСРД, тож дані, отримані внаслідок проведення цієї НСРД є недопустимими доказами;
· відсутнє документальне підтвердження походження грошових коштів, які були використані під час оперативної закупки. Зауважує, що матеріали провадження не містять відомостей про те, які саме грошові кошти були використані в ході цієї НСРД та чи були вони офіційно отримані, видані та використані відповідно до чинного законодавства. Указане зумовлює недопустимість отриманих доказів;
· показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є правоохоронцями і здійснювали слідчі дії, є недопустимими доказами;
· відсутня ухвала слідчого судді на використання матеріалів НСРД в іншому кримінальному провадженні. Також у матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи, які підтверджують факт вручення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 07 травня та 09 червня 2020 року спеціальних технічних засобів аудіо- та відеоконтролю, а також не складено протоколи про їх вилучення після проведення НСРД та їх огляд;
·  у аудіо- та відеозаписах, долучених стороною обвинувачення, відсутня фіксація первинних етапів: вручення технічного засобу, інструктажу, передачі коштів. Це ставить під сумнів достовірність відеозапису;
· поза увагою суду залишилося те, що у постанові прокурора від 27 квітня 2020 року про здійснення контролю за вчиненням злочину не викладено конкретних обставин, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 готував або вчиняв тяжкий чи особливо тяжкий злочин;
· у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які рішення слідчого чи прокурора щодо офіційного залучення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо їхньої участі в НСРД у якості негласних співробітників або інших уповноважених осіб;
· суд безпідставно застосував до ОСОБА_7 спеціальну конфіскацію. До того ж цим судом було неправильно зараховано строк попереднього ув`язнення в строк призначеного покарання;
· місцевий суд порушив вимоги статей 22, 94 КПК України. Водночас апеляційний суд безпідставно відмовив стороні захисту у повторному дослідженні всіх доказів;
· оскаржені судові рішення не відповідають приписам статей 370 та 419 КПК України.
Письмових заперечень на вказану касаційну скаргу сторони захисту від інших учасників кримінального провадження до Верховного Суду не надходило.
Позиціїучасниківсудовогопровадження
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу захисника, просив зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання. 
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
МотивиСуду
Заслухавшидоповідьсудді, обговорившидоводи, наведенівкасаційнійскарзі, перевірившиматеріаликримінальногопровадження, колегіясуддівдійшлатакихвисновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.). 
Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , на думку колегії суддів касаційного суду, не було дотримано в повному обсязі з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та обґрунтував своє рішення, зокрема, такими доказами:
- показаннями свідка (старшого слідчого в особливо важливих справах) ОСОБА_10 , який, крім іншого, показав, що було два факти збуту амфітаміну і під час затримання було вилучено психотропну речовину. Пам`ятає, що це був 2020 рік травень - червень місяць. Документування першої оперативної закупки проводилося зі слідчим ОСОБА_12 в Південно-Західному районі біля колишнього магазину «Фуршет», друга закупка - в районі Митниці, вулиця Припортова. Затримання в порядку ст. 208 КПК України проводили в дворі по вулиці Припортова. Огляд ОСОБА_7 здійснювався слідчим ОСОБА_11 ;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який, зокрема, показав, що проводив обшук ОСОБА_7 на вулиці Припортова. Зазначав, що вони зайшли до під`їзду і в ході огляду ОСОБА_7 були виявлені наркотичні засоби в присутності понятих та із застосуванням відеофіксації.
Оцінюючи показання зазначених свідків, суди дійшли висновку про допустимість отриманих даних, зважаючи на те, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є працівниками поліції, які були присутніми в ході огляду та затримання обвинуваченого ОСОБА_7 та надавали показання стосовно обставин проведення вказаних слідчих дій. 
Крім того, суди дійшли переконання про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України на підставі таких письмових доказів:
- даних протоколу огляду та помітки грошей від 07 травня 2020 року з додатком;
- даних протоколу огляду покупця та вручення грошей від 07 травня 2020 року;
- даних протоколу № 1447/124/76-2020 від 12 травня 2020 року про результати контролю за вчиненням злочину;
- даних протоколу № 2397/124/76-2020 від 08 липня 2020 року про результати аудіо- , відеоконтролю особи з додатком;
- даних протоколів видачі предметів від 07 травня 2020 року;
- даних протоколу огляду предметів від 07 травня 2020 року;
- даних протоколу огляду та помітки грошей від 09 червня 2020 року;
- даних протоколу огляду покупця та вручення грошей від 09 червня 2020 року;
- даних протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 11 червня 2020 року;
- даних протоколу з додатком від 08 липня 2020 року про результати аудіо-, відеоконтролю особи;
- даних висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС з додатком від 12 травня 2020 року № 2/970 про те, що надана на експертизу порошкоподібна речовина містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну в перерахунку на амфетамін-основу в наданій на експертизу речовині складає 0, 127 грама;
- даних протоколу видачі предметів від 09 червня 2020 року;
- даних протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 09 червня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України в присутності понятих та захисника, вилучено: полімерну колбу чорного кольору в якій знаходилися 4 пакети з полімерного матеріалу з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, які містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,755 г та грошові кошти, з яких 150 грн заздалегідь ідентифіковані грошові кошти, які залучались для проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_7 ; 
- даних висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС з додатком від 10 червня 2020 року № 2/1158, про те, що надана на експертизу порошкоподібна речовина містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) в наданій на експертизу речовині складає 0, 170 грама;
- даних висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС з додатком від 19 червня 2020 року № 2/1200, про те, що порошкоподібні речовини рожевого кольору, які надані на експертизу у чотирьох пакетах з прозорого безбарвного полімерного матеріалу із застібкою, містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Загальна маса психотропної речовини амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0, 755 г;
- даних висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС з додатком від 21 липня 2020 року № 2/1265, про те, що на купюрі номіналом 100 грн за № ЗД5298340; купюрі номіналом 50 грн за № СР4126963, які надані на експертизу, виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини у вигляді напису «ЗБУТ». Спеціальна хімічна речовина, якою виконано напис «ЗБУТ» на купюрі номіналом 100 грн за № ЗД5298340; купюрі номіналом 50 грн за № СР4126963, які надані на експертизу - є барвником триарилметанового ряду, який однорідний за хімічним складом зі спеціальною хімічною речовиною, яка надана на дослідження в якості порівняльного зразка на відрізку паперу у вигляді напису «ЗБУТ», тобто вони мають спільну родову належність.
Судами також були досліджені відео оперативних закупок та встановлено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були знайомі з ОСОБА_7 та в ході зустрічей спілкувалися безпосередньо з останнім.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що на підставі звернення ГО «Захист прав ветеранів АТО» від 22 січня 2020 року були внесені відомості до ЄРДР за №12020250000000029 від 23 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
У цьому кримінальному проваджені № 12020250000000029 були здійснені всі слідчі дії, зокрема НСРД у виді двох контролів за злочином у формі оперативних закупок.
Водночас з матеріалів справи убачається, що відомості щодо другого та третього епізодів від 09 липня 2020 року були внесені в ЄРДР 16 липня 2020 року за № 12020250000000208 та № 12020250000000209.
Надалі прокурор своєю постановою від 24 липня 2020 року зазначені три кримінальні провадження об`єднав під загальним № 12020250000000029.
З огляду на викладене Суд констатує, що внесення відомостей 23 січня 2020 року в ЄРДР за №12020250000000029, у межах якого здійснено досудове розслідування епізоду від 07 травня 2020 року відповідає вимогам ст. 214 КПК України. Слідчі дії, спрямовані на отримання доказів стосовно епізоду від 07 травня 2020 року, правомірно були проведені у рамках розслідування, розпочатого після внесення до ЄРДР відомостей 23 січня 2020 року, і саме по собі отримання додаткових доказів у ході оперативної закупки не вимагало повторного внесення відомостей до ЄРДР. Тож доводи сторони захисту в цій частині не є слушними.
Разом з тим за результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що внесення у подальшому інших відомостей до ЄРДР за кожним з наступних епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, без дотримання 24- годинного терміну не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Водночас за сталою практикою Верховного Суду, вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, за ч. 1 ст. 32 КК України визнається повторністю кримінальних правопорушень, які в цьому випадку підпадають під кваліфікацію ч. 2 ст. 307 КК України.
Положеннями ч. 2 ст. 32 КК України визначено, що повторність відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним наміром. Отже, продовжуваний злочин це діяння, ознаки якого передбачені однією статтею або частиною статті КК України і складаються з двох або більше тотожних злочинних дій, що мають єдиний злочинний намір (єдиний умисел та загальну мету) і утворюють у своїй сукупності єдиний злочин. Можливість кваліфікації кількох діянь як одного продовжуваного злочину залежить від конкретних обставин того чи іншого кримінального провадження.
За приписами ч. 1 ст. 214 КПК України досудове розслідування всієї злочинної діяльності конкретної особи, яку утворюють окремі повторні самостійні кримінальні правопорушення (за відсутності ознак єдиного триваючого або продовжуваного кримінального правопорушення), в межах кримінального провадження, де до ЄРДР внесено відомості лише про обставини першого із вчинених самостійних (окремих) правопорушень, КПК України не передбачає.
Водночас положення ст. 217 КПК України визначають підстави здійснення досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні щодо декількох правопорушень, відомості про які внесені до ЄРДР з дотриманням встановленого порядку.
Проведення НСРД - контроль за вчиненням повторного злочину без внесення відомостей до ЄРДР щодо розслідування кожного самостійного одиничного кримінального правопорушення за наявності розірваної повторності тотожних злочинів у кримінальному провадженні, де до ЄРДР внесено відомості лише про перший із послідовно вчинених злочинів, є здійсненням досудового розслідування другого і наступних злочинів до внесення відомостей до ЄРДР, що тягне за собою правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 86, ч. 3 ст. 214 КПК України.
Суд, вирішуючи питання про недопустимість як доказів указаних вище матеріалів НСРД, не має підстав наводити додаткові мотиви, які спираються на обґрунтування відповідних аспектів застосування положень ст. 87 вказаного Кодексу.
Посилання судом на такі докази під час ухвалення судового рішення призводить до порушення прав і свобод людини, зокрема права на захист і справедливий суд, що суперечить положенням статей 19, 62 Конституції України, статей 2, 8, 9, 17, 30 КПК України.
Повертаючись до висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, Суд констатує, що інкриміновані йому діяння від 07 травня та 09 червня 2020 року, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КПК України, не були об`єднані єдиним умислом.
Тож, докази, які були покладені в основу обвинувачення за епізодами від 09 червня 2020 року були здобуті до внесення відомостей до ЄРДР (яке відбулося 16 липня 2020 року) є недопустимими відповідно до вимог статей 86, 214 КПК України, оскільки отримані з істотним порушенням вимог цього кодексу.
З огляду на викладене Верховний Суд відповідно дійшов висновку про необхідність виключення з обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, епізодів від 09 червня 2020 року щодо повторного збуту ним психотропної речовини та її зберігання з метою подальшого збуту, а також кваліфікуючої ознаки «повторність». 
З цих підстав колегія суддів не перевіряє інших доводів касаційної скарги сторони захисту, які стосуються обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій про винуватість ОСОБА_7 за епізодами від 09 червня 2020 року.
Разом з тим, в ході касаційного розгляду цього провадження прокурор заявив клопотання про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, оскільки, на його думку, існує різна судова практика у ККС ВС про застосування норм права у подібних правовідносинах.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що постанови Верховного Суду у справах № 161/1921/20 та 567/274/20, на які посилався прокурор як на неоднакову судову практику, не є повністю релевантними спірним обставинам, які існують у цьому кримінальному провадженні.
Так, у справі № 567/274/20 Верховний Суд висловив позицію про те, що досудове розслідування певного епізоду збуту особою наркотичного засобу, у тому числі й результати певної НСРД, можуть бути використані у кримінальному провадженні, дані про яке було попередньо внесено в ЄРДР, й повторного внесення даних в ЄРДР щодо конкретного (хронологічно першого) епізоду збуту здійснювати не потрібно. Водночас висновку про застосування норм права в аспекті необхідності окремого внесення в ЄРДР відомостей про інший (наступний) повторний епізод збуту після окремого попереднього фіксування першого (попереднього) епізоду збуту в цьому рішенні Верховного Суду немає, тому заявлене клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
Щодо доводів касаційної скарги стосовно наявності підстав для проведення оперативної закупки від 07 травня 2020 року та результатів отриманих даних внаслідок проведення цієї слідчої дії 
Відповідно до положень ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться, зокрема у формі контрольованої та оперативної закупки.
Про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії. Якщо контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про це складається протокол у присутності такої особи.
Прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний: 1) викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину; 2) зазначити про застосування спеціальних імітаційних засобів.
Постанова слідчого, прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії повинна містити: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України; 3) відомості про особу (осіб), місце або річ, щодо яких проводитиметься НСРД; 4) початок, тривалість і мету НСРД; 5) відомості про особу (осіб), яка буде проводити НСРД; 6) обґрунтування прийнятої постанови, у тому числі обґрунтування неможливості отримання відомостей про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, в інший спосіб; 7) вказівку на вид негласної слідчої (розшукової) дії, що проводиться (ст. 251 КПК України).
Отже, всупереч доводам захисника, положення КПК України не містять обов`язкової складової посилання на докази вчинення особою кримінально караних дій у  постанові слідчого, прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії.
Водночас як встановлено судами і підтверджується матеріалами справи, ухвалою слідчого судді Черкаського апеляційного суду №1488т від 04 травня 2020 року було надано дозвіл на проведення негласних слідчих дій (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера ТОВ «Лайфселл», яким користується ОСОБА_7 та аудіо,- відео контроль за ОСОБА_7 під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки). Строк проведення вказаних дій визначено з 04 травня по 30 червня 2020 року.
Згідно з постановою про проведення НСРД, прокурором прокуратури Черкаської області 27 квітня 2020 року прийнято рішення про проведення у кримінальному провадженні № 12020250000000029 від 23 січня 2020 року контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_7 психотропних речовин та (або) наркотичних засобів, їх аналогів та прекурсорів без затримання особи, протягом двох місяців з дня винесення постанови. Цей процесуальний документ містить відповідне обґрунтування та відповідає вимогам ст. 251 КПК України.
З даних протоколу огляду та помітки грошей від 07 травня 2020 року з фотозображеннями до нього вбачається, що предметом огляду були грошові купюри номіналом 20 грн серії ТЖ7684245, ТА8855665, ТБ7116430, ЧЕ6951998, ТЗ6967859, ТЕ7752428, ЧЕ6039110, та 10 грн серії ХГ7826714, призначені для проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_7 , на яких було зроблено напис «ЗБУТ».
Відповідно до протоколу огляду покупця та вручення грошей від 07 травня 2020 року було проведено поверховий огляд особи (під псевдонімом ОСОБА_8 ), яка дала добровільну згоду на проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_7 та після огляду було вручено технічні засоби аудіо-, відео- контролю та грошові кошти в сумі 150 грн.
У відповідності до протоколу видачі предметів від 07 травня 2020 року придбаний поліетиленовий пакет із речовиною ОСОБА_8 , особа із анкетними даними, що змінені, у ході проведення оперативних заходів видав працівникам поліції придбаний поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, який було упаковано до поліетиленового пакету після чого скріплено биркою з підписами понятих.
Відповідно до протоколу про результати контролю за вчиненням злочину №1447/124/76-2020 від 12 травня 2020 року ОСОБА_8 07 травня 2020 року попередньо зателефонувавши ОСОБА_7 на номер НОМЕР_1 та домовившись про зустріч, здійснив контрольовану оперативну закупку у ОСОБА_7 психотропної речовини - амфетаміну, перебуваючи біля центрального входу колишнього магазину «Фуршет» по вул. Сумгаїтська, 10 у м. Черкаси.
З протоколу, складеного за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи №2397/124/76-2020 від 08 липня 2020 року з картою пам`яті до нього, вбачається, що ОСОБА_8 07 травня 2020 року зустрівся з ОСОБА_7 о 16.32 та придбав у нього поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною рожевого кольору - амфетамін. 
Тож, з огляду на викладене, убачається, що протокол про результати проведення НСРД (яка фактично була проведена 07 травня 2020 року) був складені 12 травня 2020 року, тобто поза межами 24-годинного строку, встановленого ч. 3 ст. 252 КПК України.
У той же час варто зауважити, що, оскільки складення протоколу за результатами проведення НС(Р)Д та направлення його прокурору є обов`язком працівника оперативного підрозділу, то пропущення ним строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Разом з тим, допущене перевищення визначеного кримінальним процесуальним законом строку порушує порядок кримінального процесу, невід`ємною складовою якого є встановлені законом строки передачі прокурору протоколу про проведення НС(Р)Д, таке порушення не має істотного впливу на права підозрюваного, і, з огляду на це, не містить ознак істотного порушення кримінального процесуального закону.
Указане узгоджується із правовим висновком, сформульованим об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 25 вересня 2023 року у справі № 208/2160/18, яка зазначила, що складання протоколу НС(Р)Д поза межами строку, визначеного приписами ч. 3 ст. 252 КПК України, не є підставою для визнання такого протоколу недопустимим доказом.
Щодо доводів сторони захисту про недотримання органом досудового розслідування строку передачі прокурору протоколів про результати проведення НСРД, який визначений у ч. 3 ст. 252 КПК України, то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про їхню безпідставність.
Так, за приписами ч. 1 ст. 252 КПК України фіксація ходу і результатів НСРД повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення НСРД складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки. Відомості, які вносяться до протоколу, визначені у статтях 104, 252 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КПК України протоколи про проведення НСРД з додатками не пізніше ніж через 24 години з моменту припинення НСРД передаються прокурору.
Водночас, згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 263/15845/2019, «процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки. Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків, коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження».
А тому порушення вимог ч. 3 ст. 252 КПК при складанні протоколів про проведення НСРД саме по собі ще не може свідчити про необхідність визнання недопустимими результатів цих НСРД (див, постанову Верховного Суду від 18 липня 2023 року у справі № 192/1350/19).
З огляду на викладене, Суд відхиляє твердження захисника про порушення положень ст. 252 КПК України та про недопустимість даних протоколів НС(Р)Д.
Не знаходять свого підтвердження й доводи сторони захисту щодо відсутності відомостей про вручення залегендованій особі ОСОБА_8 технічних засобів аудіо- та відеоконторю, оскільки спростовуються протоколом огляду покупця та вручення грошей від 07 травня 2020 року (а. п. 20, т. 2).
Водночас Суд зауважує, що відповідно до пунктів 4.5.1, 4.5.6 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом голови Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року № 440, до державної таємниці належать відомості про номенклатуру, фактичну наявність спеціальних технічних засобів чи спеціальної техніки: устаткування, апаратури, приладів, пристроїв, програмного забезпечення, препаратів та інших виробів, призначених (спеціально розроблених, виготовлених, запрограмованих або пристосованих) для негласного отримання інформації, що розкривають найменування, принцип дії чи експлуатаційні характеристики технічних засобів розвідки, спеціальних технічних засобів чи спеціальної техніки, призначених для здійснення та забезпечення оперативно-розшукової, контррозвідувальної чи розвідувальної діяльності, володіння якими дає змогу зацікавленій стороні впливати на її результати, що створює загрозу національним інтересам і безпеці. Враховуючи, що відомості про спеціальні технічні засоби, призначені для негласного отримання інформації, є державною таємницею і стосуються не тільки цього кримінального провадження, їх розголошення без належних і обґрунтованих підстав загрожує національним інтересам та безпеці, поняття і ознаки яких визначені в Законі України «Про національну безпеку України». 
Отже, право обмеження на розкриття у кримінальному провадженні відомостей, визначених ст. 246 КПК України, обумовлено віднесенням їх до державної таємниці та потребою зберігати таємні поліцейські методи розслідування злочинів (див, постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 29 березня 2021 року у справі № 554/5090/16-к).
Крім того, Верховний Суд раніше вже неодноразово наголошував, що відсутність у матеріалах справи окремої постанови про залучення особи до конфіденційного співробітництва чи залучення до участі в НСРД як конфідента не свідчить про порушення вимог КПК України (див. постанову ОП ККС від 25 вересня 2023 року у справі № 208/2160/18).
Крім цього, колегія суддів зауважує, що в ході судового розгляду місцевим судом цього провадження прокурор в судовому засіданні від 24 січня 2023 року відмовився від допиту свідка сторони обвинувачення залегендованої особи ОСОБА_13 , проти чого сторона захисту не заперечувала, а тому доводи захисника про те, що місцевий суд безпідставно не допитав вказаного свідка є необґрунтованими. 
Також неприйнятними є доводи сторони захисту щодо несвоєчасного розсекречення та надання ухвали Черкаського апеляційного суду № 1488, зважаючи на те, що із клопотанням про розтаємнення вказаної ухвали прокурор звернувся до Черкаського апеляційного суду 29 липня 2020 року, тобто в межах строку досудового розслідування.
Водночас Суд неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що, якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення негласних слідчих розшукових дій, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнавати протоколи негласних слідчих розшукових дій недопустимими доказами з мотивів не відкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення.
Процесуальні документи, які стали підставою для проведення негласних слідчих розшукових дій (ухвали, постанови, клопотання) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання.
Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення негласних слідчих розшукових дій, розсекречені під час судового розгляду, і сторона захисту у змагальному процесі могла довести перед судом свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті негласних слідчих розшукових дій, в сукупності з оцінкою правової підстави для їх проведення, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість (див, постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року, справа № 640/6847/15-к).
Отже, за результатом апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що у цьому кримінальному проваджені сторона обвинувачення вжила необхідні і достатні заходи для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту. Відповідні процесуальні документи були отримані стороною обвинувачення після передачі обвинувального акта до суду, тому здійснення їх відкриття відбулось згідно з ч. 11 ст. 290 КПК України. Разом з тим апеляційний суд слушно зауважив, що процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД були надані суду в ході судового розгляду і стороні захисту у змагальному процесі була забезпечена можливість довести перед судом свої аргументи щодо допустимості відомостей, отриманих у результаті НСРД, в сукупності із оцінкою правової підстави для проведення НСРД. 
Тож доводи касаційної скарги в цій частині не є слушними.
Щодо доводів касаційної скарги стосовно непідтведження джерела походження грошових коштів, які були використані органом досудового розслідування в ході оперативної закупки 
Так, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що в матеріалах кримінального провадження має міститися інформація про походження грошових коштів, які використовувалися в ході контролю за вчиненням злочину.
Разом з тим як вбачається з матеріалів справи і вже зазначалося вище, постановою від 27 квітня 2020 року прокурор ухвалив рішення про проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину. Крім того, в матеріалах справи наявні протоколи вручення коштів та огляду покупця, протоколи помітки грошових купюр.
Тож, наведені доводи захисника колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки наявність постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, у якій він доручає проведення оперативної закупки оперативному підрозділу з використанням грошових коштів, спеціально ідентифікованих та залучених у порядку, визначеному відповідними нормативно-правовими актами, протоколу огляду та помітки грошових коштів, у результаті якого вони були ідентифіковані, виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів для використання в ході оперативної закупки.
У цьому аспекті колегія суддів слідує правозастосовній позиції, висловленій у постановах ККС ВС від 23 вересня 2022 року (справа № 552/3066/17), 29 листопада 2021 року (справа № 654/3229/18), від 16 лютого 2022 року (справа № 613/1306/13-к), від 22 березня 2023 року (справа № 161/1921/20) та від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18) і відповідно вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій у цій частині.
Щодо доводів касаційної скарги стосовно підбурювання працівниками правоохоронних органів засудженого на вчинення злочину
Варто зауважити, що практикою ЄСПЛ визначено аспекти (критерії) відмежування провокації злочину від допустимої поведінки правоохоронних органів (справа «Банніков проти Російської Федерації» (заява № 18757/06, рішення від 04 листопада 2010 року, § 37-65); справа «Матановіч проти Хорватії» (заява № 2742/12, рішення від 04 квітня 2017 року, § 123-135); «Раманаускас проти Литви» (заява № 55146/14, рішення від 20 лютого 2018 року, § 54-62). Провокація має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою отримання доказів і порушення кримінальної справи впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. При цьому під пасивним розслідуванням розуміється відсутність будь-яких активних дій, які би спонукали особу вчинити злочин.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, для встановлення факту провокації злочину ЄСПЛ вважає визначальним з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.
За наслідком судового розгляду місцевий суд дійшов переконання про безпідставність доводів сторони захисту про наявність провокації злочину та зауважив, що всупереч доводам захисника, прокурор в ході ухвалення постанови від 27 квітня 2020 року зазначив про відсутність ознак провокації, що повністю узгоджується з приписами ст. 271 КПК України.
Разом з тим за результатом апеляційного перегляду апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про відсутність в матеріалах кримінального провадження ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами. Цей суд слушно зазначив, що провокація обов`язково передбачає визнання обвинуваченим вчинення ним інкримінованих дій, і їх скоєння було наслідком незаконного підбурювання з боку працівників поліції. Разом з тим, суд встановив, що сторона захисту заперечувала факт вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень і водночас заявляла про провокацію його вчинення. Тож заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги на те, що його спровокували вчинити цей злочин, вважається непослідовним і не підпадає під категорію «справ про провокацію злочину» (справа «Берлізев проти України»). 
У той же час Суд зауважує, що сам по собі факт того, що заявник надав згоду на залучення до конфіденційного співробітництва або перебував під контролем правоохоронців, також не може свідчити про безумовну наявність провокації злочину з боку правоохоронних органів. Ініціатива, яка виходить від працівників правоохоронного органу щодо залучення до оперативної закупки певної особи, яка на засадах добровільності та конспіративності погодилася брати участь у проведенні НСРД, у цьому провадженні не містить ознак провокативних дій.
Отже суди, керуючись нормами кримінального процесуального закону України та практикою ЄСПЛ, дослідили питання про ймовірну провокацію злочинів, вчинених ОСОБА_7 , та дійшли обґрунтованого висновку, що в цьому випадку в діях працівників органу досудового розслідування не вбачається підбурювання до вчинення злочину та ознак провокації в їхніх діях.
Також Верховний Суд зауважує, що проведення контролю за вчиненням злочину не є провокуванням до його вчинення і за відсутності ознак провокації вказана слідча дія може проводитися один або декілька разів, а застосування особливих методів ведення слідства, зокрема агентурних методів, саме по собі не може порушувати права особи.
Тож доводи касаційної скарги в цій частині також не знайшли свого підтвердження.
Щодо доводів касаційної скарги сторони захисту про порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК України
Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.
Водночас з матеріалів кримінального провадження убачається, що апеляційний суд частково задовольнив клопотання захисника та частково повторно дослідив докази. 
Зважаючи на те, що апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, підстав для повного повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.
З огляду на викладене, Суд доходить висновку про необґрунтованість у цій частині доводів касаційної скарги захисника.
Щодо інших доводів касаційної скарги сторони захисту
Колегія суддів уважає слушними доводи сторони захисту щодо неправильного обрахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання.
Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 було затримано 09 червня 2020 року.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2020 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначеним розміром застави.
Відповідно до листа ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 28 липня 2020 року був звільнений з цієї установи у зв`язку із надходженням визначеної судом застави (т. 3, а. п. 236).
У зв`язку із викладеним, у строк призначеного покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09 червня по 28 липня 2020 року.
З огляду на зазначене вище, доводи касаційної скарги в цій частині підлягають задоволенню, а оскаржені судові рішення - зміні.
Крім того, сторона захисту вказувала на безпідставне застосування місцевим судом спеціальної конфіскації. Водночас зі змісту оскаржуваних рішень убачається, що місцевий суд призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке безальтернативно встановлено санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, а також вирішив питання щодо вирішення долі речових доказів в порядку, встановленому положеннями ст. 100 КПК України. Тож доводи захисника в цій частині спростовуються змістом оскаржуваних рішень та матеріалами справи. 
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків судів першої та апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Допущені судами попередніх ланок помилки не є підставою для скасування судових рішень у цілому, оскільки в іншій частині судові рішення є законними та обґрунтованими, а винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України доведено поза розумним сумнівом.
Оскільки обсяг доведеного обвинувачення ОСОБА_7 зменшився, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність пом`якшення покарання. Отже, під час призначення покарання Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зваживши на наведене, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією майна, крім житла.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 02 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Виключити з обвинувачення, визнаного судом доведеним, епізоди вчинення збуту та зберігання з метою збуту від 09 червня 2020 року, а також посилання на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - «вчинено повторно».
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла.
Зарахувати в строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_7 з моменту затримання з 09 червня по 28 липня 2020 року день за день.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3