ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/962/26 Справа № 183/4182/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фролова В. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:        Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №183/4182/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за апеляційною скаргою представника Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» - Луценка Сергія Васильовича на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Фролової В.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ДГП «Укргеофізика», Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 01 квітня 2015 року він був прийнятий на роботу на посаду сторожа до Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика». 
Наказом №1 від 06 січня 2025 його звільнено з посади сторожа в Придніпровській геофізичній розвідувальній експедиції, яка є підрозділом ДГП «Укргеофізика», на підставі ст.38 КЗпП України. 
Під час перебування у трудових правовідносинах йому нараховано, але не виплачено заробітну плату у сумі 57444,70 грн. 
Враховуючи, що наявна заборгованості по заробітній платі, яка утворилася при звільнені, позивач також заявляє вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.
У зв`язку з чим просив суд стягнути з Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні у сумі 57444,70 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 22022,01 грн., а всього 79466,71 грн.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДГП «Укргеофізика», Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку — задоволено. Стягнуто з ДГП «Укргеофізика» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 57444,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22 022,01 грн., а всього -79466,71 грн. Стягнуто з ДГП «Укргеофізика» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн. 

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ДГП «Укргеофізика» - Луценко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Вважає, що саме на роботодавця покладається обов`язок провести розрахунок з працівником згідно положень статей ст.ст.47, 116 КЗпП України.
Вказує, що відповідно до п.п.7.3, 7.6 Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика», затвердженого наказом від 03 жовтня 2018 року №116, Експедиція несе відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати працівникам.
Заборгованість із виплати заробітної плати виникла через нестачу коштів внаслідок відсутності державного замовлення на виконання геологорозвідувальних робіт, а також через те, що площі, на яких виконувались роботи, та виробничі потужності Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції на даний час знаходяться на тимчасово окупованих територіях або в зоні активних бойових дій.
Крім того, згідно п.2.1.1. Галузевої угоди між Державною службою геології та надр України і Всеукраїнською профспілкою працівників геології, геодезії та картографії, Державна служба геології та надр України зобов`язана забезпечувати повне та ритмічне фінансування геологорозвідувальних робіт відповідно до затверджених державним бюджетом обсягів видатків на них, зміцнення економічного стану підприємств, збільшення обсягів договірних робіт та інвестицій.
Крім цього, унеможливлення виконання роботодавцем (Придніпровською геофізичною розвідувальною експедицією ДГП «Укргеофізика»/Експедиція) обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та часткове знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності Експедиції у повному обсязі; знищення активів Експедиції (основних засобів та товарів) за адресою, де знаходяться виробничі бази Експедиції. 
У трудових правовідносинах між сторонами з початку введення воєнного стану в Україні виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та в період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, зокрема щодо позивача. 
Вважає, що заборгованість зі сплати заробітної плати позивачу виникла не з вини роботодавця, а у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин, засвідчених Листом ТПП від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, а також припиненням функціонування виробничих баз роботодавця, які знаходяться в зоні бойових дій, а тому роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.
Отже, враховуючи вищезазначене, підстав для стягнення заборгованості з відповідача немає та є усі підстави для відмови в задоволені позову ОСОБА_1 .
У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що на підставі наказу №20-в від 20 квітня 2015 року позивача прийнято на посаду сторожа Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика».
Наказом (розпорядженням) Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» №1 від 06 січня 2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа на підставі ст. 38 КЗпП України, відповідно до поданої ним заяви.
Згідно з копією довідки Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» №224 від 04 серпня 2025 року, підписаної в.о. начальника Придніпровської ГРЕ, ОСОБА_1 дійсно працював в Придніпровській ГРЕ на посаді сторожа та заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед ним станом на 04 серпня 2025 року становить 57 444,70 грн.
Відповідно до довідки Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» №225 від 04 серпня 2025 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 424,32 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість Придніпровської ГРЕ з заробітної плати перед позивачем станом на 04 серпня 2025 року становить 57 444,70 грн. Доказів сплати визначеної заборгованості відповідачем не надано, правильність нарахувань, суми, вказані в довідці, відповідач не оспорював. Також, враховуючи доведеність позивачем факту наявності заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 , на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі  22022,01 грн. в межах заявлених вимог. Належним відповідачем є ДГП «Укргеофізика».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України).
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).
У правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною,тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.
За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Апелянт не оспорює розмір заборгованості, а вказує на недостатність фінансування та на те, що він є неналежним відповідачем, оскільки позивач знаходилась в трудових відносинах з Придніпровською ГРЕ.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року у справі №242/3051/18 (провадження №61-1021св19), зазначено, що: «системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі №387/326/20 (провадження №61-2166св21), зазначено, що: «у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором».
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

З довідки Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» №224 від 04 серпня 2025 року вбачається, що заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 04 серпня 2025 року становить 57444,70 грн.
Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження повної або часткової сплати зазначеної суми.

Колегія суддів звертає увагу, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).
У Цивільному кодексі України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи.
Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.
Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.
Згідно з п.1.1 Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика», Придніпровська геофізична розвідувальна експедиції ДГП «Укргеофізика» створена на підставі наказу Міністерства геології Української РСР № 282 від 12 жовтня 1979року і є відокремленим структурним підрозділом без статусу юридичної особи ДГП Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика».
Експедиція не є юридичною особою, представляє інтереси підприємства і здійснює всі його функції або їх частину, що пов`язана з діяльністю Експедиції, та наділена самостійністю при здійсненні фінансово-господарської діяльності в межах, визначених цим Положенням, рішеннями керівника ДГП Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика», довіреністю, виданою підприємством начальнику Експедиції.
Підприємство зобов`язане брати участь у фінансуванні і матеріально - технічному забезпеченні діяльності Експедиції в порядку, розмірах і способами, передбаченими законодавством, цим Положенням і рішеннями керівника підприємства.
За п. 4.19 Положення, якщо господарська діяльність Експедиції виявляється збитковою, остання мусить разом з керівником підприємства прийняти всі необхідні заходи для покриття збитків шляхом відповідного використання коштів та майна Експедиції.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДГП Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика» є юридичною особою.
Оскільки Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика», в силу ст.95 ЦК України є відокремленим підрозділом ДГП Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика» та не є юридичною особою, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 червня 2021року у справі № 760/32455/19.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме з відповідача – ДГП Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у зазначеному розмірі.

Крім того, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, яка визначає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство. Установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Отже, враховуючи доведеність позивачем факту наявності заборгованості перед ОСОБА_1 із заробітної плати, що не заперечує відповідач, на користь позивача, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 (далі - Порядок №100).
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).
Згідно з наданою відповідачем довідкою від 04 серпня 2025 року №225, заробітна плата відповідача у листопаді 2024 складала 8328,34 грн. та грудні 2024 року – 7130,38 грн., середньоденний заробіток складає 424,32 грн.
Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає: 424,32 х 130 (кількість робочих днів за період з 07 січня 2025 року по 07 липня 2025 року) =55161,60 грн.
При цьому, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку на сумі 22022,01 грн. 
З огляду на наведене, враховуючи вимоги ст.13 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах заявлених позовних вимог, стягнувши на користь позивача середній заробіток у розмірі 22022,01 грн. 

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що убачається наявність спору щодо виплати позивачу заборгованості внаслідок невиплати йому заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги позивача, що заборгованість із виплати заробітної плати виникла через нестачу коштів внаслідок відсутності державного замовлення на виконання геологорозвідувальних робіт, а також через те, що площі, на яких виконувались роботи, та виробничі потужності Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції на даний час знаходяться на територіях, тимчасово окупованих або в зоні активних бойових дій, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати, згідно сталої практики Європейського суду з прав людини, є безумовним порушенням права людини на мирне володіння своїм майном.

Доводи апеляційної скарги, що відповідальність за порушення законодавства про працю несе роботодавець, а саме Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика», незважаючи на його статус відокремленого підрозділу, не приймаються колегією суддів, оскільки в силу ст.95 ЦК України, Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» не є юридичною особою, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі та бути відповідачем у даній справі.

Наведені доводи скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, їм надана правильна правова оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Вказані доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» - Луценка Сергія Васильовича— залишити без задоволення. 
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року у цивільній справі №183/4182/25 — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Судді: