Дата документу 05.06.2026
Справа № 334/10853/25
Провадження № 2/334/1178/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 року місто Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого	судді Коломаренко К.А.	
при секретарі 	Цілінко А.С.	

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради про Дніпровському району, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, 
за участі: позивача - ОСОБА_1 (особисто), представника позивача - адвоката Кофанова А.В. (діє на підставі Ордеру серії АР №1284623 від 22.12.2025 р.), 
В С Т А Н О В И В :
29 грудня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана за підписом представника – адвоката Кофанова А.В. (діє на підставі Ордеру серії АР №1284623 від 22.12.2025 р.) до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради про Дніпровському району, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є користувачем та наймачем квартири АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані її син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Також у вказаній квартирі зареєстрована відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є онукою позивача, проте відповідач у вказаній квартирі не проживає з лютого 2022 року, створила іншу сім`ю й перебуває за межами України, її точне місцезнаходження невідоме. Факт не проживання відповідача з лютого 2002 року підтверджується довідкою керуючої компанії – ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Речей відповідача у квартирі немає, в утриманні квартири вона участі не приймає. При цьому відповідач продовжує перебувати на реєстраційному обліку у квартирі, що створює перешкоди у здійсненні позивачем права користування, через необхідність сплати додаткових витрат на житлово-комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача у квартирі, неможливість отримання її згоди при вирішенні господарських та побутових питань по квартирі тощо. У зв`язку зі вказаними обставинами, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А.
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.
06 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.
У зв`язку з перебуванням судді Коломаренко К.А. у щорічній відпустці в період з 06.01.2026 року по 18.01.2026 року включно, відповідь на запит фактично передана судді 19.01.2026 року.
20 січня 2026 року судом отримано інформацію з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери про відсутність ОСОБА_2 на обліку як ВПО.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
16.02.2026 року та 10.03.2026 року представник третьої особи –Пасютіна О.В. подала заяву, в якій просила підготовче провадження та подальший розгляд справи проводити без їх участі, просить розглянути справу з урахуванням інтересів малолітньої особи ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 02.04.2026 року витребувано у Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради ЗМР інформацію про всіх осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 ; витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію наступного змісту: Чи перетинала громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , державний кордон України в період з лютого 2022 року по теперішній час? Якщо так, вказати дату перетину кордону, пункти пропуску та пункти контролю перетину через державний кордон, країну слідування, мету візиту у приймаючу країну, зазначену візитером у декларації, серію і номер паспорту, згідно якого перетинали кордон та час повернення на територію України.
09.04.2026 року на електронну пошту суду від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла витребувана судом інформація, згідно якої відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України ОСОБА_2 в період з 01.02.2022 року по 09.04.2026 року в Базі даних не виявлено.
10.04.2026 року від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради ЗМР надійшла витребувана судом інформація, згідно якої, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..
29.04.2026 року від ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надійшла заява, датована 10.04.2026 року, в якій зазначено, щопозов визнає в повному обсязі, з наслідками визнання позову, передбаченими ч.4,ч.5 ст. 296 ЦПК України ознайомлена. Наміру приймати участь в судових засіданнях не має, тимчасово перебуває за межами України, судовий розгляд просить провести без її участі. Також повідомила, що раніше надсилала аналогічну заяву засобами поштового зв`язку, проте заява була їй повернута, у зв`язку з неврученням адресату, на підтвердження чого додала заяву про визнання позову, датовану 30.01.2026 року з конвертом з відміткою про повернення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

В підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Кофанов А.В. підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити, врахувавши заяву відповідача про визнання позову.
Відповідач в підготовче засідання не з`явилась з невідомої суду причини, про час та місце підготовчого засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Матеріали справи містять заяву відповідача, надіслану засобами поштового зв`язку, про визнання позову.
Представник Районної адміністрації Запорізької міської ради про Дніпровському району в підготовче засідання не з`явився, матеріали справи містять заяви представника про розгляд справи без її участі.
Третя особа ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явився, про час та місце підготовчого засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. 
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 3ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, доходить наступних висновків.
Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг ЗМР Вих. №06.4-06/02/12401 від 08.05.2026 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
З відповіді Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №С-0445 від 21.05.2018 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована (а.с.5).
Відповідно до довідки №1027102 від 08.12.2025 року ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з лютого 2022 року (а.с.10).
За відомостями Адміністрації Державної прикордонної служби України, що зберігаються в базі даних «Відомості осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали та тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 року №614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 року №1319/38655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.02.2022 року по 09.04.2026 року (саном на 09:05 год.) в Базі даних не виявлено.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу, в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності (див. наприклад рішення Європейського Суду у справі «Андрій Руденко проти України»).
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі - ЖК).
Так, стаття 71 ЖК встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 71 ЖК, що регулює правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.
Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
Отже, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус державного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 2 ЖК.
В свою чергу, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК» судам роз`яснено, що У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному житлі з лютого 2022 року, що не спростовано і відповідачем.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З огляду на вищенаведене, враховуючи подану відповідачем заяву про визнання позову, а також те, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин була відсутня у квартирі АДРЕСА_1 , понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, остання самостійно залишила дане жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалася вселитись у таке, перешкод в користуванні спірною квартирою їй не чинилось, а також з огляду на те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені ним права користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, с. 71, 72 ЖК України суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради про Дніпровському району, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бу ти оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Суддя: Коломаренко К. А.