Справа № 344/7429/26 
Провадження № 2-а/344/99/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої — судді Бабій О.М.,
секретаря Семенюка А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

В С Т А Н О В И В: 

17 квітня 2026 року позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд скасувати постанову № R479168 від 14.04.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
12 травня 2026 року позов, після усунення недоліків, прийнято до провадження судом.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у постанові зазначено, що вона винесена «за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене правопорушення». Фактично жодної заяви про визнання правопорушення ним не складалось та не подавалось. Текст постанови був сформований працівником ТЦК самостійно, без його участі. Позивач не викладав жодних пояснень у письмовій формі щодо визнання вини. Підпис, який був ним поставлений, не є підтвердженням добровільного визнання правопорушення, а був поставлений без належного роз`яснення його правових наслідків.
Фактично під час розгляду справи йому не було забезпечено можливість реалізувати зазначені права, розгляд справи носив формальний характер, а постанова була винесена без належного з`ясування всіх обставин.
Відповідачем не доведено наявності в діях складу адміністративного правопорушення. Позивач користувався електронним сервісом «Резерв+» з метою виконання обов`язку щодо оновлення військово-облікових даних, що свідчить про відсутність умислу на порушення законодавства. Крім того, він є внутрішньо переміщеною особою, що об`єктивно ускладнює своєчасне виконання обов`язків щодо військового обліку.
Постанова винесена без складання належного протоколу про адміністративне правопорушення, без повного та об`єктивного дослідження обставин справи, що є істотним порушенням вимог КУпАП.
25 травня 2026 року представник відповідача, через інформаційну систему «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву, згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_2 проти позову заперечує та не визнає в повному обсязі з наступних підстав. 
У своїй позовній заяві Позивач стверджує: «У постанові міститься посилання на заяву, нібито подану мною, однак така заява мною не складалась», і просить суд її витребувати. Відповідно до матеріалів справи 14 квітня 2026 року Позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та власноруч заповнив і підписав заяву, у якій дослівно зазначив: «Я, ОСОБА_1 , 25.12.2003, будучи ознайомленим зі своїми правами та обов`язками, розуміючи суть скоєного правопорушення, не оспорюю допущене правопорушення та прийняте рішення щодо мене, згоден (на) на притягнення мене до адміністративної відповідальності за моєї відсутності. 14.04.2026. (Підпис)».
Відповідно до Закону України від 09.05.2024 № 3696-IX, Кодекс України про адміністративні правопорушення було доповнено спеціальною нормою — статтею 279-9. Згідно з нею, особа може звернутися до ТЦК та СП із заявою, в якій зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності. За наявності такої заяви уповноважена посадова особа виносить постанову по справі. Саме на підставі цього добровільного волевиявлення Відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову № R479168 від 14.04.2026 року.
Позивач долучив до позову Витяг з «Резерв+» від 15.04.2026 року, акцентуючи увагу на тому, що його «дані уточнено вчасно», а отже, він нібито нічого не порушував. Це є маніпулятивною підміною понять. Позивача притягнуто до відповідальності не за статтею 210-1 КУпАП (порушення мобілізаційного законодавства чи неуточнення даних за Законом № 3633- IX), а за частиною 3 статті 210 КУпАП — за порушення правил військового обліку призовників. Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 23, п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку (затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання (дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи) особисто прибути до відповідного ТЦК та СП для взяття на військовий облік. Як вбачається з долученої Позивачем Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Витягу з реєстру територіальної громади, Позивач зареєстрований у м. Харкові, однак як ВПО фактично проживає в АДРЕСА_1 ). Довідка про взяття на облік ВПО видана ще 09.04.2024 року. Тобто, Позивач змінив місце фактичного проживання на Івано-Франківськ ще у 2024 році. Проте, взяття Позивача на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 відбулося лише 14.04.2026 року о 13:50. Таким чином, Позивач роками умисно ігнорував імперативний обов`язок фізично стати на військовий облік за фактичним місцем проживання в умовах воєнного стану. Оновлення контактних даних у додатку «Резерв+» не звільняє призовника від обов`язку передати свою облікову справу (стати на облік) до ТЦК за місцем фактичного проживання. Це триваюче правопорушення було припинене та виявлене 14.04.2026 року під час особистого візиту Позивача, за що він правомірно і отримав стягнення.
При цьому, доданий Позивачем до позовної заяви витяг з «Резерв+» згенерований 15.04.2026 року, тобто після взяття на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 . У матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна фотокопія витягу з «Резерв+» від 14.04.2026 р., в якому зазначено, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови Позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Також в додаткових поясненнях зазначив, що окремої письмової заяви про визнання вини ним не складалось та не подавалось. Підпис у постанові підтверджує лише факт ознайомлення та отримання копії документа. Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів умисного порушення ним правил військового обліку.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1ст. 9 КАС України).
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Так, за визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаного.
Тому в постанові про адміністративне правопорушення є необхідним посилання на порушення військовозобов`язаним вимог конкретної норми закону чи підзаконного акта.
За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14 квітнч 2026 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 під час вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було встановлено порушення Позивачем Правил військового обліку, а саме, він не став на військовий облік як ВПО (ст.. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Відповідно до матеріалів справи (а.с.49) 14 квітня 2026 року власноруч заповнив і підписав заяву, у якій дослівно зазначив: «Я, ОСОБА_1 , 25.12.2003, будучи ознайомленим зі своїми правами та обов`язками, розуміючи суть скоєного правопорушення, не оспорюю допущене правопорушення та прийняте рішення щодо мене, згоден (на) на притягнення мене до адміністративної відповідальності за моєї відсутності. 14.04.2026. (Підпис)». 
Відповідно до Закону України від 09.05.2024 № 3696-IX, Кодекс України про адміністративні правопорушення було доповнено спеціальною нормою — статтею 279-9. Згідно з нею, особа може звернутися до ТЦК та СП із заявою, в якій зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності. За наявності такої заяви уповноважена посадова особа виносить постанову по справі. 
Саме на підставі цього добровільного волевиявлення Відповідач виніс оскаржувану постанову № R479168 від 14.04.2026 року.
Позивач долучив до позову Витяг з «Резерв+» від 15.04.2026 року, вказуючи на те, що його «дані уточнено вчасно».
Але, Позивача притягнуто до відповідальності не за статтею 210-1 КУпАП (порушення мобілізаційного законодавства чи не уточнення даних за Законом № 3633- IX), а за частиною 3 статті 210 КУпАП — за порушення правил військового обліку призовників. 
Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 23, п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання (дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи) особисто прибути до відповідного ТЦК та СП для взяття на військовий облік. 
Як вбачається з долученої Позивачем Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Витягу з реєстру територіальної громади, Позивач зареєстрований у м. Харкові, однак як ВПО фактично проживає в АДРЕСА_1 ). Довідка про взяття на облік ВПО видана 09.04.2024 року. Тобто, Позивач змінив місце фактичного проживання на Івано-Франківськ ще у 2024 році. Проте, взяття Позивача на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 відбулося лише 14.04.2026 року. Таким чином, Позивач умисно ігнорував імперативний обов`язок фізично стати на військовий облік за фактичним місцем проживання в умовах воєнного стану. Оновлення контактних даних у додатку «Резерв+» не звільняє призовника від обов`язку передати свою облікову справу (стати на облік) до ТЦК за місцем фактичного проживання. Це триваюче правопорушення було припинене та виявлене 14.04.2026 року під час особистого візиту Позивача.
При цьому, доданий Позивачем до позовної заяви витяг з «Резерв+» згенерований 15.04.2026 року, тобто після взяття на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 . У матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна фотокопія витягу з «Резерв+» від 14.04.2026 р., в якому зазначено, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови Позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Зокрема, за частинами 1, 3 вказаної статті порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено з 24.02.2024 року ввести в Україні воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий воєнний стан діє і до теперішнього часу. 
Отже, станом з 24.02.2022 року, тобто у період вчинення інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення діяв особливий період. 
За змістом ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. 
Частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів (абзац третій).
Відповідно до абз. 13 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
Оскільки факт вчинення правопорушення був об`єктивно підтверджений відомостями з ЄДРПВР, а позивачем подано заяву за ст. 279-9 КУпАП, Відповідач правомірно, без складання протоколу, виніс оскаржувану Постанову від 14.04.2026 року про притягнення Позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (порушення правил військового обліку в особливий період) та наклав стягнення у межах санкції статті – 17 000 грн.
Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення накладено в межах санкції статті та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а наявні докази підтверджують обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Таким чином, при розгляді справи доводи про протиправність постанови не знайшли свого підтвердження, є не необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд – 
В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року.