Справа № 127/5306/26
Провадження № 2/127/1451/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Усова Ю.В. звернувся до суду з позовною заявою до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу та ОСОБА_2 на праві спільної власності належить жилий будинок, який розташований за адрсеою: АДРЕСА_1 , і земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:01:056:0063 площею 0,0704 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ).
ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача, ОСОБА_2 померла. Однак позивач не має змоги оформити своє право на спадкування частини жилого будинку АДРЕСА_3 , та частину земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:056:0036 площею 0,0704 га, оскільки за життя спадкодавиці не був визначений розмір часток у спільній сумісній власності на жилий будинок та земельну ділянку. 
З огляду на вищевикладене позивач просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на частку жилого будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_3 , та на частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:056:0063.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
31.03.2026 від представника відповідача Вінницької міської ради надійшли письмові пояснення. В поясненнях зазначили,що якщо частка спадкодавця у праві власності не визначена та нотаріус не може визначити розмір частки у праві власності на частку земельної ділянки, яка належала спадкодавцю. Правом спільної сумісної власності наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Однак, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи зазначене, просять врахувати надані Вінницькою міською радою пояснення під час розгляду та вирішення цивільної справи № 127/5306/26. Вінницька міська рада не зловживає наданими повноваженнями у даному спорі, а також те, що спір не виник внаслідок неправильних дій Вінницької міської ради, а тому судові витрати слід залишити за позивачем.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2026 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Представник позивача адвокат Усов Ю.В. подав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Судові витрати просить залишити за позивачем.
Представник відповідача Вінницької міської ради Заярна Н.О. подала клопотання про розгляд справи у відсутність представника Вінницької міської ради. При прийнятті рішення по справі просить врахувати надані пояснення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Замостянської районної ради народних депутатів м. Вінниці 01.07.1987 ОСОБА_2 і ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 . 
Згідно інформації, наданої КП «ВМБТІ» №4939 від 23.11.11 вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №20199 на будинок по АДРЕСА_4 поштова адреса змінювалась наступним чином: - станом на 1987 р. – АДРЕСА_4 . Додатком №2/120 до рішення виконкому Вінницької міської ради №200 від 04.06.1987 будинку з існуючим АДРЕСА_1 було присвоєно №44.
На підставі рішення виконкому про закріплення земельної ділянки від 04.06.1987 №202 була закріплена земельна ділянка площею 712 м2.
Будинок по АДРЕСА_4 в цілому зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно копії свідоцтва про права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 16.09.2013 земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:01:056:0063 площею 0,0704 га на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
09.06.2025 ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., згідно якої останній відмовився від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 .
03.02.2026 Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:01:056:0063, площею 0,0704 га та розміщеної на ній частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності з іншими співвласниками. Постанова мотивована тим, оскільки співвласник майна ОСОБА_2 померла і визначити її частку у праві спільної сумісної власності неможливо, отже не можна визначити склад спадкового майна та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 .
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст.1220ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ст.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом ч. 1 ст. 86З ЦК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно із ч. 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19).
Разом з тим, положення ст. 120 Земельного кодексу України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.
Як встановлено судом, спірна земельна ділянка та житловий будинок належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Їх поділ або виділення з них окремих часток за життя ОСОБА_2 не проводився, розмір їх часток не визначався.
Таким чином, ОСОБА_2 була співвласником спірної земельної ділянки та житлового будинку, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивача ОСОБА_1 , як спадкоємцеві ОСОБА_2 за законом.
Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 489/2165/19 та від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18.
Крім цього, відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця законного співвласника земельної ділянки та будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Із огляду на те, що позивач просить усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову із відповідача на користь позивачів понесені судові витрати пов`язані сплатою судового збору при поданні позову до суду.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагуОб`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 147 ЖК УРСР, ст.ст.16, 319, 321, 384, 392 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:056:0063 площею 0,0704 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;
відповідач: Вінницька міська рада, код ЄДРПОУ 25512617, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця.
Повний текст рішення складено 18.05.2026.

Суддя           О.О. Жмудь