ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 514/39/25
провадження № 61-11688св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк Ірина Олександрівна,
на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року у складі судді Кирилюк І. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Лозко Ю. П., Кострицького В. В.
у цивільній справі 
за заявою ОСОБА_1 (далі - заявник),
заінтересовані особи: Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області, ОСОБА_2 ,
про встановлення факту, що має юридичне значення,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У січні 2025 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 
2. Суд першої інстанції у задоволенні заяви відмовив.
3. Апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині.
4. Заявник оскаржив судові рішення у касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, наведеній у касаційній скарзі.
5. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст вимог заяви
6. Заява обґрунтована тим, що:
- заявник є сином ОСОБА_2 , якому 03 вересня 2024 року була встановлена ІА група інвалідності;
-  ОСОБА_2 пройшов тривалий курс стаціонарного лікування, проте онкологічне захворювання прогресує, у зв`язку з чим батько заявника потребує постійного стороннього догляду;
- єдиним членом сім`ї, хто може здійснювати догляд за ОСОБА_2 і забезпечувати його усім необхідним, є заявник; 
- стан здоров`я ОСОБА_2 не дозволяє йому забезпечувати собі належні умови проживання та життєдіяльності, оскільки він має повну нездатність до самообслуговування, внаслідок чого він повністю залежить від заявника;
- заявник з батьком зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . Саме там фактично проживав заявник до 25 лютого 2022 року;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , відсутні. Дочка ОСОБА_2 разом з онуками проживає за кордоном, куди змушена була переїхати через повномасштабне вторгнення російської федерації. Брат ОСОБА_2 є людиною похилого віку, пенсіонером, часто хворіє, отримує невелику пенсію за віком, тому не має ні матеріальної, ні фізичної можливості здійснювати догляд за іншою особою. Дружина ОСОБА_2 померла;
- заявник є військовослужбовцем, який проходить військову службу у Збройних Силах України, однак відповідно до статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу») він може бути звільнений зі служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком;
- у період проведення ОСОБА_2 хірургічного втручання та після нього заявник був змушений піти у відпустку для забезпечення належного догляду за батьком через відсутність інших осіб, які могли б забезпечити відвідування ним медичних установ, придбання усіх необхідних медичних препаратів, транспортування та догляд в цілому;
- 11 жовтня 2024 року заявник направив звернення до уповноважених органів Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області з метою встановлення факту здійснення постійного догляду та оформлення відповідного акта, який підтверджував би зазначені обставини;
- у відповідь на таке звернення заявника повідомили про неможливість надати акт щодо здійснення ним постійного стороннього догляду за своїм батьком, оскільки заявник є військовослужбовцем, а комісія, яка утворена при виконавчому комітеті, розглядає заяви військовозобов`язаних для надання їм відстрочки. Таким чином, селищна рада не може встановити факт здійснення заявником постійного стороннього догляду за своїм батьком, оскільки це не входить до її повноважень;
- враховуючи те, що заявник є військовослужбовцем, беручи до уваги лист Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області від 16 жовтня 2024 року, він позбавлений можливості у інший спосіб в позасудовому порядку встановити такий юридичний факт;
- встановлення в судовому порядку факту здійснення догляду та перебування фізичної особи на утриманні не суперечить чинному законодавству, не порушує права, свободи та інтереси будь-яких осіб та має для заявника юридичне значення.
7. Враховуючи викладене, заявник просив суд встановити факт, що він є єдиною особою, яка може та зобов`язана здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , який є інвалідом ІА групи та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення та інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.
ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. РішеннямТарутинського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
9. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з такого:
- відмова у звільненні особи з військової служби є підставою для оскарження дій відповідальних за такі рішення посадових осіб до суду;
- встановлення юридичного факту, про який у своїй заяві просить заявник, може бути у подальшому пов`язане з вирішенням спору у порядку адміністративного судочинства;
- встановлення факту необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи, за умови, що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого ступеня споріднення, та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють постійний догляд, не підлягають розгляду у порядку окремого провадження;
- питання звільнення особи з військової служби відноситься до повноважень посадових осіб Збройних Сил України, які несуть повну відповідальність за їх вирішення з урахуванням покладених на них завдань;
- факт перебування рідної сестри заявника та його племінниць (доньки та онук ОСОБА_2 ) за межами України не звільняє їх від обов`язку, встановленого нормами Сімейного кодексу України, утримувати непрацездатного батька (діда).
ІV. Короткий зміст постанови апеляційного суду
10. Постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2025 року апеляційну скаргу заявника задоволено частково, рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
11. Постанова апеляційного суду мотивована наступним:
- чинним законодавством визначено порядок дій як особи, яка здійснює догляд, так і особи, щодо якої здійснюється догляд, а також компетентні органи, які складають відповідні документи;
- заявник у заяві заінтересованими особами зазначив Тарутинську селищну раду Болградського району Одеської області та ОСОБА_2 . Проте, заявник як військовослужбовець має юридичний зв`язок з Військовою частиною НОМЕР_1 та, відповідно, з Міністерством оборони України, але їх не було залучено до розгляду заяви;
- за загальними правилами цивільного процесуального законодавства України саме на заявника покладено обов`язок визначати коло заінтересованих осіб у справі, а суд при розгляді заяви має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі заявником;
- суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди заявника залучати інших заінтересованих осіб до участі у справі та зобов`язаний вирішити справу за тією заявою, що пред`явлена, і стосовно тих осіб, які зазначені у ній;
- якщо заявник не заявляє клопотання про заміну/залучення заінтересованих осіб, суд відмовляє у задоволенні поданої заяви про встановлення юридичного факту у зв`язку з неналежним складом учасників справи.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
12. У касаційній скарзі представник заявника просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
13. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо неможливості встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження, посилаючись на те, що надалі цей факт може бути пов`язаний із вирішенням спору в порядку адміністративного судочинства, а суд апеляційної інстанції допустив зазначену помилку, посилаючись на невірно визначений склад учасників справи;
- відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, суд першої інстанції звів мотивацію судового рішення до ймовірного абсолютно гіпотетичного спору про право, що не відповідає дійсності;
- заявнику як військовослужбовцю достеменно відомо про порядок проходження військової служби у Збройних Силах України. Як зазначалося у заяві про встановлення факту, підставою його звернення до суду у порядку окремого провадження є саме відсутність правового врегулювання позасудового встановлення обставини, щодо якої звернувся заявник. Чинне законодавство містить прогалину, і на відміну від порядку, який встановлено для військовозобов`язаних, для отримувачів соціальних послуг, військовослужбовці позбавлені можливості такого позасудового врегулювання;
- висновки суду першої інстанції фактично суперечать основній меті окремого провадження в цивільному судочинстві, яка полягає у забезпеченні можливості встановлення таких фактів, що мають юридичне значення для заявника. Таким чином, висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і таким, що порушує принцип доступу до правосуддя;
- якщо суд першої інстанції вважав, що з окреслених правовідносин вбачається спір про право, то очевидно, що процесуально коректним рішенням (на підставі частини четвертої статті 315, статті 294 ЦПК) було б залишення заяви без розгляду, а не відмова у її задоволенні. Це говорить про порушення норм процесуального права;
- заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника, ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом;
- Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24 дійшов однозначного висновку про те, що ЦПК не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи;
- апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з незалученням до участі у справі належної заінтересованої особи, зробив помилкові висновки та не врахував, зокрема, частину третю статті 294 ЦПК;
- висновки суду апеляційної інстанції не узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, а неправильне, на думку суду, визначення заявником заінтересованої особи не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні заяви;
- передумовою звернення до суду була відмова Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, яка є єдиним компетентним органом з відповідними повноваженнями, у наданні акта, який би підтверджував факт постійного догляду заявника за батьком;
- перепоною на шляху позасудового врегулювання стала об`єктивна прогалина чинного законодавства, яка не передбачає у цій ситуації альтернативного порядку встановлення відповідного факту, ніж судовий;
- той факт, що заявник є військовослужбовцем та у нього наявний юридичний зв`язок з тією чи іншою військовою частиною на момент звернення з відповідною заявою, не ставиться під сумнів. Проте сумнівним є те, що вказані судом суб`єкти є заінтересованими особами при розгляді справи № 514/39/25;
- першочерговим і визначальним у цій справі є забезпечення соціальних прав особи з інвалідністю, яка потребує постійного догляду. Саме ця мета обумовлює предмет заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а не питання проходження військової служби заявником. Встановлення факту догляду не породжує автоматично жодних юридичних наслідків для військової частини чи Міністерства оборони України, а лише створює правові передумови для подальшої реалізації заявником своїх прав у сфері військових відносин, якщо такі будуть мати місце;
- ані військова частина (будь-яка), ані Міністерство оборони України не є суб`єктом, уповноваженим на встановлення юридичних фактів. Компетенція військової частини у даній сфері правовідносин, виходячи з позиції апеляційного суду, обмежується лише розглядом рапорту військовослужбовця та прийняттям відповідних управлінських рішень, оскарження яких уже відбуватиметься в адміністративному судочинстві;
- відтак, залучення військової частини чи Міністерства оборони України, які не мають повноважень підтверджувати чи спростовувати юридичний факт догляду, є процесуально недоцільним. Їхні можливі пояснення не мали б жодної юридичної ваги, на відміну від органу місцевого самоврядування, який провів акт обстеження побутових умов, зафіксував поточний стан речей та відмовив у видачі акта постійного догляду виключно з причини відсутності правового врегулювання такої процедури;
- зв`язок заявника з конкретною військовою частиною не є постійним та може змінюватися у зв`язку з переведенням до іншої частини. Тому формальне залучення саме цієї військової частини до справи ставило б під сумнів принцип процесуальної економії та юридичної визначеності;
- матеріалами справи підтверджено, що єдиним членом сім`ї особи, яка потребує постійного догляду, є заявник;
- суд апеляційної інстанції застосував частину третю статті 294 ЦПК без врахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24, а статтю 315 ЦПК - без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 352/1658/23.
VІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
14. 12 вересня 2025 року представник заявника подала касаційну скаргу. 
15. Ухвалою від 02 жовтня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
16. Ухвалою від 15 грудня 2025 року поновлено строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження.
17. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 12 січня2026 року.
18. Ухвалою від 18 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
19. Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
20. Ухвалою від 25 березня 2026 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 214/3475/24 (провадження № 61-15969сво24).
21. Ухвалою від 29 квітня 2026 року поновлено касаційне провадження у справі.
VIІ. Встановлені судами обставини
22. Заявник є військовослужбовцем, проходить військову службу у Збройних Силах України з 25 лютого 2022 року.
23. Зареєстрованим та фактичним місцем проживання заявника є адреса: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований та проживає його батько - ОСОБА_2 .
24. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 11 жовтня 2024 року, проведеного комісією виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області, сім`я, яка проживає за вказаною адресою, складається з двох осіб - заявника та ОСОБА_2 .
25. Згідно з висновком МСЕК до акта первинного огляду, проведеного 03 вересня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена інвалідність 1А групи безстроково. У розділі цього висновку про умови та характер праці зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
26. Факт онкологічного захворювання ОСОБА_2 підтверджується медичною документацією профільних медичних спеціалістів з висновками та рекомендаціями.
27. Мати заявника (дружина ОСОБА_2 ) померла у 2017 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
28. У зв`язку з військовою агресією російської федерації донька ОСОБА_2 (сестра заявника) та його онуки (племінниці заявника) виїхали за межі України, де отримали тимчасовий захист. Відповідно до заяв, засвідчених в консульських установах посольств за місцем їх перебування, вони відмовляються від здійснення догляду за ОСОБА_2 .
29. Рідний старший брат ОСОБА_2 (дядько заявника) проживає в с. Юр`ївка Бородінської селищної громади у Болградському районі Одеської області, є хворою людиною похилого віку, яка має невеликий річний дохід.
VIIІ. Позиція Верховного Суду
30. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає таке.
31. У цій справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, у якій просить встановити факт, що він є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який є інвалідом 1А групи та потребує такого догляду, у зв`язку з відсутністю інших членів сім`ї першого та другого ступенів спорідненості (див. пункт 7).
32. Посилався на те, що цей факт має для нього юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків, зокрема, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (див. пункт 6).
33. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви, виходячи з того, що встановлення юридичного факту, про який просить заявник, може бути у подальшому пов`язане з вирішенням спору про право. Разом з тим, суд звернув увагу, що встановлення факту необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи, за умови, що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого ступеня споріднення, та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють постійний догляд, не підлягають розгляду у порядку окремого провадження (див. пункти 8-9).
34. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви змінив, встановивши неналежний склад учасників справи (див. пункти 10-11).
35. Верховний Суд в першу чергу звертає увагу, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
36. Частиною сьомою статті 19 ЦПК передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
37. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК.
38. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК). 
39. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
40. Отже, окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства характеризується, зокрема, специфікою процесуальної форми розгляду справ окремого провадження, зумовленої спеціальною метою та особливим об`єктом судового захисту.
41. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
42. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
43. Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК. 
44. Юридична значимість фактів, що встановлюються в окремому провадженні, визначається нормами матеріального права (цивільного, сімейного, трудового тощо), які мають бути застосовані судом при вирішенні справи.
45. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК, однак не є вичерпним.
46. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
47. Коло таких інших фактів обмежено тими, що пов`язані з реалізацією особистих та майнових прав фізичної особи. Отже, до предмету судової діяльності в цьому аспекті не належить встановлення юридичних фактів, завдяки яким фізичні особи реалізують свої публічні права. 
48. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення юридичних фактів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
49. У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц).
50. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку, і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
51. З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
52. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення (див. постанову Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі № 569/20792/23).
53. Звертаючись із заявою, заявник вказував, що він є військовослужбовцем, який на даний час проходить військову службу, однак відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він може бути звільнений зі служби з підстав необхідності здійснення догляду за батьком, який такого догляду потребує, за відсутності інших осіб, які можуть його здійснювати.
54. Так, за змістом частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
55. Порядок вирішення питання щодо можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України від 17 січня 2019 року № 2671-VІІІ «Про соціальні послуги» (далі - Закон України «Про соціальні послуги»), Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком організації надання соціальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587.
56. Зокрема, цим законодавством передбачено можливість набуття особою правового статусу надавача чи отримувача соціальних послуг з оформленням правовідносин договором про надання соціальних послуг. В адміністративній процедурі, яка передує встановленню правовідносин з надання соціальної послуги, передбачено установлення певних обставин, які за умови їх юридичного підтвердження в порядку, визначеному спеціальним законодавством, у сукупності можуть бути підставою для встановлення правовідносин соціального забезпечення. Однак цей порядок передбачає встановлення таких фактів саме з метою, яка визначена Законом України «Про соціальні послуги», тобто з метою надання соціальної послуги.
57. Встановлення факту здійснення постійного нагляду має допоміжне значення з метою набуття особою правового статусу надавача послуг та встановлення правовідносин з надання соціальної послуги згідно з цим Законом.
58. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать: 1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; 2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; 3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
59. Відповідно до положень частини четвертої статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до повноважень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад належать, серед іншого, визначення потреб населення адміністративно-територіальної одиниці/територіальної громади у соціальних послугах, у тому числі із залученням надавачів соціальних послуг недержавного сектору, оприлюднення відповідних результатів; інформування населення про перелік соціальних послуг, їх зміст і порядок надання у формі, доступній для сприйняття особами з будь-яким видом порушення здоров`я; здійснення заходів для виявлення вразливих груп населення та осіб/сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах; забезпечення за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї надання базових соціальних послуг особам/сім`ям відповідно до їхніх потреб, вжиття заходів з надання інших соціальних послуг таким особам/сім`ям шляхом створення мережі надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору та/або залучення надавачів соціальних послуг недержавного сектору (шляхом соціального замовлення, державно-приватного партнерства, конкурсу соціальних проектів, соціальних програм тощо), та/або на умовах договору з уповноваженими органами, передбаченими пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті; забезпечення ведення Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг на місцевому рівні.
60. Згідно із частиною шостою статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» формування Реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг.
61. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99, згідно з положеннями якого за заявою надавача соціальних послуг у розділі «Надавачі соціальних послуг - фізичні особи» мають бути внесені відомості про надавачів соціальних послуг, які мають право на отримання витягу з цього Реєстру (пункти 32, 35, 36, 41).
62. Крім того, Положенням про Єдиний державний вебпортал електронних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1137 (далі - Положення), визначено, що Портал Дія призначений для реалізації права кожного на доступ до електронних послуг та інформації про адміністративні та інші публічні послуги, звернення до органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (у тому числі відповідно до Закону України «Про звернення громадян»), отримання інформації з національних електронних інформаційних ресурсів, яка необхідна для надання послуг, а також для проведення моніторингу та оцінки якості послуг у випадках, визначених цим Положенням.
63. Як слідує з Порталу Дія, довідка про здійснення догляду за громадянином (громадянкою), яка є особою з інвалідністю, видається протягом 30 днів безкоштовно на підставі індивідуального рішення органу місцевого самоврядування в межах території. Видача такої довідки здійснюється виконавчими органами селищних міських рад на підставі заяви, поданої особисто або через представника шляхом відправлення документів поштою (рекомендованим листом). Для отримання послуги необхідно також надати паспорти зареєстрованих у житловому будинку осіб та документ, що посвідчує статус інвалідності.
64. Наведене законодавство свідчить, що для отримання підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю надавач соціальної послуги з догляду вдома має бути включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який на місцевому рівні ведуть виконавчі органи місцевих рад та за заявою особи підтверджують такий статус шляхом видачі протягом 30 днів безкоштовної довідки про здійснення догляду за особою з інвалідністю (див. постанову Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 283/1199/23).
65. Таким чином, догляд вдома, денний догляд є базовою соціальною послугою, для отримання якої особа або її представник має звернутись із заявою про надання соціальної послуги за місцем свого проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади, який після оцінювання потреби особи/сім`ї у соціальних послугах приймає рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг, яке може бути оскаржено до суду (пункт 1 частини шостої статті 16, частина перша статті 19, стаття 20, частини перша, четверта статті 21 Закону України «Про соціальні послуги»).
66. Підставою для відмови особі, яка звернулася із заявою, у наданні соціальних послуг є відсутність потреби осіб/сімей, які належать до вразливих категорій населення або перебувають під впливом чинників, що можуть зумовити потрапляння у складні життєві обставини, в соціальних послугах за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї (пункт 42 Порядку організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587).
67. З огляду на викладене, законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує соціальної послуги з догляду, про встановлення якого просить заявник, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.
68. Позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка його потребує за своїм станом здоров`я, з метою отримання особою, що здійснює догляд, визначений пунктом 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, який (пункт) призначений для реалізації права на відстрочку від мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). 
69. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2026 року у справі № 214/3475/24, у якій колегія суддів звернула увагу на те, що у місцевому органі виконавчої влади передбачено створення комісії із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), яка з урахуванням наданих районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки матеріалів складає акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду). Зазначений акт є одним із документів, які надаються військовозобов`язаним до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (пункт 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункт 62, додаток 8 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560).
70. Також цей суд враховує, що Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в такій редакції: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
71. Водночас, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, факт самостійного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право між батьками дитини, який за загальним правилом може вирішуватися у позовному провадженні.
72. Отже порядок вирішення питання оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду з метою надання соціальної послуги, визначається Законом «Про соціальні послуги» та підзаконними нормативно-правовими актами, виданими на виконання цього Закону. Встановлення факту здійснення постійного нагляду має допоміжне значення з метою набуття особою правового статусу надавача послуг та встановлення правовідносин з надання соціальної послуги згідно з цим Законом.
73. Позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка його потребує за своїм станом здоров`я, з метою отримання особою, що здійснює догляд, визначений пунктом 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, який (пункт) призначений для реалізації права на відстрочку від мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
74. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК).
75. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18).
76. Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19).
77. Відмовляючи у задоволенні заяви, суди не врахували, що законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує такого догляду, про встановлення якого просить заявник.
78. Оскільки законодавець унормував позасудовий порядок встановлення факту здійснення особою постійного догляду у чинному законодавстві про мобілізаційну підготовку та порядок мобілізації, такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, тому суди помилково розглянули справу по суті заявлених вимог.
79. За таких обставин оскаржені судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.
80. Доводи заявника про те, що Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області вже відмовила йому у наданні акта, який би підтверджував факт його постійного догляду за батьком у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, а комісія, яка утворена при виконавчому комітеті, розглядає лише заяви військовозобов`язаних, висновків Верховного Суду про відсутність підстав для встановлення цього факту в судовому порядку не спростовують.
81. Відмова відповідного органу в установленні факту, що має юридичне значення, може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).
ІХ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
82. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК).
83. Ураховуючи порушення судами норм процесуального права щодо правил юрисдикції загальних судів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а провадження у справі закрити.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк Ірина Олександрівна, задовольнити частково.
2. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2025 року скасувати.
3. Провадження у справі № 514/39/25 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області, ОСОБА_2 , закрити.
4. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року та постанова Одеського апеляційного суду від 10 липня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко