Справа № 447/4034/25 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М. 
Провадження № 22-ц/811/1459/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2026 року, -

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Миколаївського районного суду Львівської області від 18.09.2025 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на неповнолітніх дітей, у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02.09.2025 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. ОСОБА_4 досягла повноліття і є студенткою першого курсу освітнього ступеня бакалавр денної форми навчання факультету управління фінансами та бізнесу Львівського національного університету імені Івана Франка IV рівня акредитації за спеціальністю Д2 фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок, навчання за рахунок коштів фізичних або юридичний осіб, термін навчання до 30.06.2029 року. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 214 800 грн., а вартість платної освітньої послуги за кожен навчальний рік становить 53 700 грн. Донька проживає в студентському гуртожитку №7, проживання є платним та за один семестр проживання становить 3 200 грн, окрім того є витрати на щоденне харчування, одяг, взуття, витрати на проїзд, витрати, пов`язані із забезпеченням нормального навчального процесу (придбання спеціальної навчальної літератури, копіювання документів тощо). Оскільки донька не працює, стипендії не отримує, не має жодних джерел доходу і перебуває на утриманні матері, потребує матеріальної допомоги. Позивачка не має постійної роботи, тому не має можлтвості самостійно утримувати спільну з відповідачем доньку. Відповідач має стабільний дохід, оскільки працює у ТОВ «Земля і воля», а також отримує кошти від цього сільськогосподарського підприємства за передачу в оренду земельної ділянки площею 60 га. З наведених підстав просить стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи від дня подання позову до суду, на увесь період навчання – до 30.06.2029 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2026 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи стягнення з 15.12.2025 року до припинення нею навчання, чи до досягнення нею 23-річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1 211, 20 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача народився син ОСОБА_6 , мати сина відповідача тимчасово не працює у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною. Таким чином, відповідач має обов`язок по утриманню малолітнього сина та його матері.Середня заробітна плата ОСОБА_1 за вирахуванням податків і зборів становить 20 179 грн. За умови обов`язку у нього утримання інших осіб та їх фактичного утримання, стягнення з відповідача 1/4 частини всіх видів його заробітної плати (доходів) є
таким що не відповідає принципу розумності та справедливості. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити або
зменшити розмір аліментів до 1/8 частини.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін, ОСОБА_4 , у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги батька, який в змозі надавати матеріальну допомогу, а відтак дійшов висновку про стягнення на повнолітню доньку сторін, яка продовжує навчання, аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи стягнення з 15.12.2025 року, до припинення нею навчання, чи до досягнення нею 23-річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області. 
За час перебування у шлюбі у них народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Кобижчанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.
Відповідно до судового наказу Миколаївського районного суду Львівської області від 18.09.2025 року у справі №447/2685/25 з ОСОБА_1 стягувались аліменти на користь ОСОБА_3 , на неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 02.09.2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Постановою заступника начальника Ніжинського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кашлюк С.М. про закінчення виконавчого провадження №39235965 від 03.03.2026 року, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-н/447/383/25, 447/2685/25 виданого 18.09.2025 року, закінчено. 
Відтак, судом першої інстанції встановлено, що з досягненням донькою сторін, ОСОБА_4 , повноліття, стягнення аліментів припинено.
Довідкою про взяття на облік від 18.04.2022 року №1458 підтверджується, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тимчасово проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідок від 18.04.2022 року №1317-5001155215 та №1317-5001155638 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи позивачка та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , однак їх фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .
Договором про навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка № УФД-074825-ДК від 09 серпня 2025 року підтверджується, що Львівський національний університет імені І. Франка в особі ректора Гладишевського Романа Євгеновича та законний представник вступника ОСОБА_4 – ОСОБА_7 уклали договір про навчання ОСОБА_4 у Львівському національному університеті імені І. Франка. Відповідно до умов договору ОСОБА_4 зараховано на денну форму здобуття освіти за освітньою програмою Фінанси, митна та податкова справа за спеціальністю D2 Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр.
Відповідно до п. 3.2. цього договору загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання стяновить 214800 грн., вартість платної освітньої послуги за кожен навчальний рік становить 53700 грн. (п.3.2.1. договору), а вартість послуги за кроджен симестр становить 26850 грн (п.3.2.2. договору).
Довідкою №672 від 08.09.2025 року підтверджується, що ОСОБА_4 є студенткою першого курсу освітнього ступеня Бакалавр денної форми здобуття освіти, факультету управління фінансами та бізнесу Львівського національного університету імені Івана Франка IV рівня акредитації за спеціальністю Д2 фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок, навчання за рахунок коштів фізичних або юридичний осіб згідно наказу №С-503/к від 11.08.2025 року, термін навчання з 01.09.2025 року до 30.06.2029 року.
Судом першої інстанції також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим Бобровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.06.2025 року, актовий запис 59.
З довідки, виданої Кожижчанським старостинським округом Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.02.3036 року №16 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у АДРЕСА_3 , його сім`я складає: ОСОБА_8 – цивільна дружина, ОСОБА_6 (2025 р.н.) – син, ОСОБА_9 (2009 р.н.) – пасербиця, ОСОБА_10 (2016 р.н. )– пасинок.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, ОСОБА_1 , працює у ТзОВ «Земля і воля», та відповідно до довідки про доходи від 16.10.2025 року №771 за період з 01.09.2025 року по 30.09.2025 року сума його доходу становить 25947,03 грн.
Крім того, довідкою про доходи від 23.02.2026 року №4 підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 01.08.2025 року по 31.01.2026 року, працюючи у ТзОВ «Земля і воля» отримав дохід в розмірі 198072,35 грн.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та можливість батьків її надавати.
Зі змісту статей 199, 200 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відтак, встановивши, що повнолітня донька сторін, ОСОБА_4 , навчається на денній формі навчання у Львівському національному університеті ім. Івана Франка та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_1 , є працевлаштованим та має постійний дохід, суд першої інстанції на підставі наявних у справі матеріалів, дійшов вірного висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, а відтак правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 аліментів на доньку, ОСОБА_4 , однак помилково визначив їх у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача.
Колегія суддів враховує те, що апелянт, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим та заперечуючи щодо визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на доньку, ОСОБА_3 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не може надавати матеріальну допомогу, оскільки обов`язок по утриманню повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням виникає за обов`язкової умови, що один із батьків може надавати матеріальну допомогу. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення суду, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що донька сторін є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, те, що можливість відповідача надавати допомогу, ним не спростована, однак беручи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача народився син ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів має бути не більш як достатнім для розумного задоволення матеріальних потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача, інших його дітей, та за встановлених судом обставин справи вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно забезпечать найнеобхідніші матеріальні потреби та будуть достатніми для належного матеріального утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції не у повній мірі враховано матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього на утриманні інших осіб, а також те, що утримання повнолітньої дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на обох батьків.
Враховуючи вищенаведене, оскаржуване рішення суду слід змінити в частині розміру аліментів, що підлягали стягненню з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.12.2025 року року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Оскільки ОСОБА_3 є позивачем у справі про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, вона звільнена від сплати судового збору за подання позову відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини його доходів, то з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 908.40 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , то йому слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 363,36 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2026 року в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на повнолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання та в частині судового збору - змінити, зменшивши розмір аліментів з 1/4 до 1/6 та зменшивши розмір судового збору з 1211.20 грн. до 908.40 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 363,36 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Повна постанова складена 10 червня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський
Р.П. Цяцяк