справа № 208/93/26
провадження № 2/208/2638/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді – Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання – Агеєвої В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 208/93/26 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог.
До Заводського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5214510. Договір укладено в електронній формі. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору:
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 35000 грн.
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 30.12.2024 року по 25.12.2025року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРАУКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто підчас укладання Договору.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 35000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера – ТОВ«ПЕЙТЕК».
Свої кредитні зобов`язання за договором позичальник не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 174995 грн., з яких:
- сума кредиту 35000 грн., 
- сума процентів за користування кредитом 71115 грн.,
- проценти за 144 календарних днів 47880 грн., 
- штрафні санкції 17500 грн., 
- комісії за надання кредиту 3500,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який додається до позовної заяви 

2. Рух справи.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026 року, цивільну справу №208/93/26 передано до провадження судді Гречаній В.Г.
Згідно із відповіддю №2218579 від 07.01.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 09.01.2026 року відкрито провадження у справі № 208/93/26 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
26.01.2026 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Захар`євої Я.В., в якій вона позов не визнає в повному обсязі. Розгляд справи просить проводити без участі відповідача та її представника.
29.01.2026 року від представника позивача надійшла Відповідь на Відзив, в якій представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи просить проводити без участі позивача та його представника
Ухвалою суду від 09.02.2026 року було витребувано від АТ “А-БАНК” інформацію щодо карткового рахунку відповідача.
20.02.2026 року судом отримано інформацію від АТ “А-БАНК”, надану на запит суду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, Столітній М.М. подав до суду заяву, у якій просить цивільну справу розглядати за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлялась. Представником відповідача – адвокатом Захар`євою Я.В. у Відзиві на позов було зазначено проводити розгляд справи за відсутності відповідача та її представника.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

3. Позиція сторони позивача.
Щодо зарахування грошових коштів на платіжну карту Відповідача
Оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно,позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок,формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № 210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕКУКРАЇНА».
ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № В0000338 від 27.08.2021) та отримало Ліцензію Національного банка України.
Про результат здійснених переказів грошових коштів (успішне або неуспішне перерахування) Фінансова компанія повідомляє Клієнта, шляхом відображення таких даних в Реєстр Транзакцій, в електронному вигляді, шляхом надання доступу до електронного кабінету Клієнту.
За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до зазначеного договору № 5214510 від 30.12.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 35000 грн.на платіжну карту НОМЕР_1 .
Відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику(споживчий, фінансовий кредит), затвердженого Постановою Правління НБУ від 03 листопада2021 року № 113, Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача,включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу ІІ цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача – сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Крім того, Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання Кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише Відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.
Позивачем разом із позовною заявою до Суду подано клопотання про витребування доказів щодо належності банківської картки Відповідачу, яку було зазначено під час укладання Договору, та факту зарахування грошових коштів на зазначену банківську картку належної Відповідачу.

Щодо умов та порядку нарахованих процентів за користування грошовими коштами
Згідно з п.3.1. Договору, Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та уроці, тобто метод "факт/факт".
Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить0,95 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Пунктом 1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,855 % в день та застосовується на наступних умовах. Якщо Клієнт до встановленого строку,зазначеного в п. 1.4.2. Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу,визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку.
У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства,користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах. При цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
У період з 30.12.2024 по 31.07.2025 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 40 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 40грн.

Щодо відступлення права вимоги
Умовами Договору передбачено, що відповідно до п. 5.1.3. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
31.07.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 31/07/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача.
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000495 від 21.01.2022 року, видане Національним банком України,має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з наданнякоштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 03.04.2024 року
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) заплату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи(боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.. 
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того,що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку,коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
У даній справі, відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» належне йому право вимоги.
Враховуючи зазначене, до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 31.07.2025 року № 31/07/2025 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 5214510 від 30.12.2024 року загальна сума заборгованості склала 127115 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 35000 грн.,заборгованості за процентами – 71115 грн., штрафні санкції 17500 грн., комісії за надання кредиту 3500,00 грн.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту позивач посилається на норми Цивільного кодексу.
Зокрема, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання,строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо стягнення заборгованості за процентами
За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого Первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання Договору, а саме: з 30.12.2024року по 31.07.2025 року (Дата укладання Договору факторингу), у Відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 71115 грн.
Враховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за Договором факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 року до Позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до Відповідача, вимоги Позивача щодо стягнення процентів з користування грошовими коштами до Відповідача є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами підлягає стягненню у сумі 71115 грн.
Крім того, звертає увагу на пункт 1.1. Договору факторингу № 31/07/2025від 31.07.2025 року, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою),пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 5214510 строк кредиту 360 днів: з30.12.2024 року по 25.12.2025 року.
Станом на дату укладання Договору факторингу від 31.07.2025 року№ 31/07/2025, строк дії Договору № 5214510 від 30.12.2024 року незакінчився.
А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором таВідповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 01.04.2025 року по25.12.2025 року (144 календарних днів) здійснено нарахування процентів застандартною процентною ставкою, у сумі 47880 грн.:35000 грн х 0,95% = 332,5 грн х 144 календарних дні = 47880 грн.
У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку наданнякредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 5214510 від 30.12.2024 року, а томузаборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштамипідлягає стягненню з Відповідача у сумі 118995 грн. (нараховані проценти первіснимкредитором у сумі 71115 грн., проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» усумі 47880 грн.).

Щодо стягнення комісії за надання кредиту
Відповідно до п. 1.4. Договору № 5214510 від 30.12.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРАУКРАЇНА» та Відповідачем передбачена Комісія за надання кредиту,розмір якої становить 3500 грн.
Зазначена Комісія є разовою платою, що підлягає сплаті Клієнтом Товариству вповному обсязі.
Згідно з п. 3.6.6. Договору Комісія за надання кредиту сплачується Відповідачем не пізніше останнього дня першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів.
Пунктом 3.7.2. Договору передбачено, що Комісія, яка нараховується в день надання кредиту, та Комісія, яка нараховується в день надання додаткової суми кредиту, є незалежними одна від одної. Таким чином, наявність або відсутність Комісії за основним кредитом не впливає на можливість нарахування Комісії за надання додаткової суми кредиту, що прямо узгоджено сторонами у Договорі.
Комісія встановлюється у процентному відношенні від суми кредиту або додаткової суми кредиту, якщо тарифами, розміщеними на Вебсайті Позивача, або умовами
Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора.

Щодо витрат на правову допомогу позивач посилається на статтю 137 ЦПК України, згідно якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Сума гонорару Адвоката розрахована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 155 та статті 137 Цивільно-процесуального кодексу України, з урахуванням критерій співмірності витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги адвоката, та погоджена між Клієнтом та Адвокатом.
У даному випадку витрати позивача на правову допомогу становлять 10 000,00 грн.

У Відповіді на Відзив позивач додатково акцентує увагу на таких моментах спору.
Щодо перерахування коштів та розрахунків.
Вказує, що переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА».
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № 210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕКУКРАЇНА».
За цим договором ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ(свідоцтво серія ФК № В0000338 від 27.08.2021) та отримало Ліцензію Національного банка України. За дорученням Клієнта (Платника) на підставі окремого кредитного договору між Клієнтом та Споживачем (Отримувачем) за допомогою сервісу Фінансової компанії здійснює та забезпечує переказ коштів в національній валюті України з метою видачі кредитів або позик, від Клієнта на картки Visa International та/або Mastercard та/або НПС Простір Отримувачів.
Факт успішного перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника№ НОМЕР_1 підтверджується повідомленням ТОВ «Пейтек» на адресу ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 01.08.2025 р.
Щодо правомірності нарахування та стягнення штрафних санкцій(неустойки, штрафу).
Розділом 6 Кредитного договору № 5214510 від 30.12.2024 року, передбачено відповідальність Клієнта за порушення грошових зобов`язань у вигляді штрафних санкцій (неустойки, штрафу) у розмірі 75 % від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання, що нараховуються з 2-го дня кожного факту прострочення сплати комісії (за наявності), процентів та/або повернення суми кредиту.
Нарахування та стягнення з Відповідача штрафних санкцій(неустойки, штрафу) ґрунтується на:
* прямих умовах укладеного та чинного Кредитного договору;
* нормах цивільного законодавства України;
* доведеному факті порушення строків виконання грошових зобов`язань.
У зв`язку з наведеним, вимога Позивача про стягнення штрафних санкцій в сумі 17500 грн. є законною та обґрунтованою.
Щодо розрахунку судових витрат.
Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Висновок: якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.
Решта Відповіді повторює аргументи позовної заяви.

Позиція відповідача.
Щодо надання кредитних коштів відповідачу
У Відзиві на позов представник відповідача зазначає, що в якості доказу видачі кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 5214510 від30.12.2024 р. та наявності заборгованості у заявленому розмірі позивачем надано довідку ТОВ «ПЕЙТЕК», інші докази видачі коштів відсутні.
Позивач мав додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте Позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком Верховний Суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку,бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Посилається на висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року справа № 383/821/22: У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
Вказує, що Верховний Суд в своїх постановах неодноразово висловлював правову позицію, що документи, складені банком без участі позичальника, не підтверджують факт надання позичальнику кредитних коштів, не доводять існування відповідного його волевиявлення, а отже й укладення сторонами певного правочину із дотриманням правил статті 1055 ЦК України (постанова Верховного Суду від11.07.2018р. по справі № 752/6743/16-ц).
Підкреслює, що Довідка ТОВ «ПЕЙТЕК» також не є належним і достовірним доказом того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і, відповідно, що договір позики є укладеним. Докази проведення даного платежу банківською установою відсутні. Крім того, дана довідка не містить ПІБ отримувача та відомості щодо належності даної картки Відповідачу.

Щодо нарахування процентів представник посилається на частини 2 та 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яким:
- у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу;
- сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін;
- сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми,одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Таким чином, відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» відсотки за користування кредитом не можуть перевищувати 17500,00, грн., при цьому Позивачем не законно нараховані відсотки у розмірі 118995,00 грн., які більш ніж в 3 рази перевищують тіло кредиту, яке становило 35000,00 грн.
Також посилається на статтю 18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Але при цьому відповідач не звернув увагу на частину 5 цієї статті, яка наголошує, що «Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним». Тобто, висновок про несправедливість умов кредитного договору може бути визнана лише на підставі рішення суду за результатами розгляду позову споживача. 
Проте, відповідач з таким позовом до суду не звертався.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Посилається на пункт 8.38 постанови Великої палати Верховного Суду від18.03.2020 по справі № 902/417/18, відповідно якому, виходячи з принципів розумності,справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Таке посилання є неспроможним, оскільки у даному випадку йдеться про можливість зменшення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки, штрафів та процентів, які нараховуються в порядку частини другої статті 625 ЦКУ. Ці проценти не є тотожними процентам за користування кредитними коштами.

Щодо нарахування комісії
Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Вважає, що нарахування такої комісії не узгоджується з Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.

Щодо нарахування штрафів та пені
Сторона відповідача зазначає, що згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами,підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене, Позивачем не правомірно нараховані штрафні санкції в сумі 17 500,00 грн.

Щодо витрат на правову допомогу
Вважає, що дана категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною та є типовою, складні розрахунки відсутні. Таким чином, витрати на правову допомогу є явно завищеними.

Обставини, встановлені судом
30.12.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено в електронній формі. кредитний договір № 5214510, за яким кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти в сумі 35000,0 грн. з кінцевим строком погашення - 25.12.2025 р.
Відповідно до пункту 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.
Оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № 210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА».
Факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується інформаційним листом ТОВ «ПЕЙТЕК» на адресу ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 01.08.2025 р. про успішне перерахування грошових коштів у сумі 35000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 на підставі договору № 5214510 від 30.12.2024 р.
Ця обставина також підтверджується наданою на виконання ухвали суду Акціонерним товариством «А-Банк» інформацією від 16.02.2026 р. про належність платіжної картки НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 та надходження на цю картку 30.12.2024 р. грошових коштів в сумі 35000,0 грн.
Свої кредитні зобов`язання за договором позичальниця не виконувала, в результаті чого створилась вказана заборгованість в розмірі 174995 грн., з яких:
- сума кредиту 35000 грн., 
- сума процентів за користування кредитом 71115 грн., 
- проценти за 144 календарних днів 47880 грн., 
- штрафні санкції 17500 грн., 
- комісії за надання кредиту 3500,00 грн.
31.07.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 31/07/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідачки.
Як слідує з наданих позивачем розрахунків заборгованості, виконаних первісним кредитором станом на 31.07.2025 р. та позивачем за період з 01.08.2025 р.,нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалось в межах строку дії кредитного договору, тобто по 22.12.2025 р. за ставкою 0,95 % за кожний день користування кредитними коштами.
Крім того, позивачем нараховані штрафні санкції за порушення умов кредитного договору в сумі 17500,0 грн.

Висновки суду за результатами розгляду справи і мотиви прийняття рішення
Вирішуючи питання про доведеність або недоведеність позовних вимог, суд виходить з положень статті 89 ЦПК, яка встановлює таке:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо доведеності факту перерахування грошових коштів відповідачу
Оцінюючи твердження представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів, а тому відсутність правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, суд виходить з того, що статтею 81 ЦПК на відповідача також покладається обов`язок надання доказів обставинам, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог.
І він міг б надати довідку банку, який емітував його картку №, НОМЕР_1 про ненадходження кредитних коштів або про спростування її належності саме відповідачу.
За кредитним договором № 5214510 від 30.12.2024 р. первісний кредитор (ТОВ«ЛІНЕУРА УКРАЇНА») надав позичальнику кредит у сумі 35000,0 грн. Позивачем на підтвердження цього факту було надано інформаційного листа ТОВ «ПЕЙТЕК» на адресу ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 01.08.2025 р. про успішне перерахування грошових коштів у сумі 35000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 на підставі договору № 5214510 від 30.12.2024 р. Цей номер карткового рахунку наданий позикодавцю самою позичальницею.
Ця обставина також підтверджується наданою на виконання ухвали суду Акціонерним товариством «А-Банк» інформацією від 16.02.2026 р. про належність платіжної картки НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 та надходження на цю картку 30.12.2024 р. грошових коштів в сумі 35000,0 грн.
Суд враховує висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17, в якій зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Відповідно до п. 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансований кредит), затвердженого Постановою правління Національного банку України від 03.11.2021 № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Суд враховує, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється Посередниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників.
Заперечуючи факт перерахування відповідачці та отримання нею кредитних коштів, її представник застосовує концепцію «негативного доказу» (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів щодо зазначених тверджень ОСОБА_1 не надано. Згідно до цієї концепції сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення.

Щодо нарахування процентів 
Згідно статті 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
При цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 629 Кодексу встановлена обов`язковість договору для обох сторін. 
Правовідносини, що є предметом даного судового розгляду, виникли на підставі договору приєднання (стаття 634 ЦКУ), тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Ці правовідносини регламентуються нормами §§1 та 2 Глави 71 Цивільного кодексу, Законом України «Про споживче кредитування» тощо.
Стаття 1046 Цивільного кодексу визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Аналогічним чином кредитні правовідносини регламентує і стаття 1054 ЦКУ
Відповідно до статті 1050 ЦКУ (Наслідки порушення договору позичальником):
1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
2. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд зазначає помилковість посилання представника відповідача на частини 2 та 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яким:
- у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу;
- сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін;
- сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
На підставі такого посилання на норми матеріального права представник робить висновок, що відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» відсотки за користування кредитом не можуть перевищувати 17500,00, грн., і що Позивачем не законно нараховані відсотки у розмірі 118995,00 грн., які більш ніж в 3 рази перевищують тіло кредиту, яке становило 35000,00 грн.
Помилковість посилання на вказані правові норми полягає у тому, що представник відповідача припустився невірного граматичного трактування тексту цих норм. У частина другій статті 21 Закону йдеться саме про розмір пені за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, а не про розмір процентів.
А в частині третій статті 21 Закону вказується про сукупну суму неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань. Нарахування процентів за користування кредитними коштами не є відповідальністю за порушення зобов`язання, а виступає договірною умовою надання кредиту.
До того ж, слід враховувати, що наведені положення статті 21 Закону «Про споживче кредитування» застосовуються до випадків, коли загальний розмір кредиту за договором не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати.
Таким чином, на спірні правовідносини умови статті 21 Закону не розповсюджуються.

Необгрунтованим також є посилання на статтю 18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Але при цьому відповідач не звернув увагу на частину 5 цієї статті, яка наголошує, що «Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним». 
Тобто, висновок про несправедливість умов кредитного договору може бути визнана лише на підставі рішення суду за результатами розгляду позову споживача. 
Проте, відповідач з таким позовом до суду не звертався.

Що стосується посилання на ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, як засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Перш за усе, суд враховує, що частина 5 статті 8 Закону «Про споживче кредитування», яка введена в дію Законом № 3498-IX від 22.11.2023 р., передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Умови кредитного договору укладення кредитного договору між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 цій умові не суперечать.

Частина 3 статті 509 ЦК України наголошує, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
А стаття 627 цього Кодексу проголошує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1).
А відповідно до частини другої цієї норми передбачається, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Тлумачення цих правових норм дозволяє зробити таки висновки.
Закріплені у статті 509 ЦКУ принципи забезпечують права обох сторін за договором, насамперед за умови їх сумлінної поведінки. 
Частиною 3 статті16 Цивільного кодексу передбачається, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Ці положення полягають у такому:
ч. 2: При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
ч. 3: Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
ч. 4: При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
ч. 5: Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.
Якщо дії позичальника, який в односторонньому порядку відмовився від прийнятих на себе зобов`язань за договором, то таки дії повинні розглядатися як недотримання положень частин 2-4 статті 16 ЦКУ.
До того ж, необхідно враховувати, що при укладанні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦКУ).

При укладанні кредитного договору позичальник засвідчив, що він ознайомлений з умовами договору, розуміє і приймає їх.
Наступне ж невиконання договору свідчить або про навмисне небажання повертати кредитні кошти або про недбале ставлення до реалізації своїх прав на ретельне вивчення документів перш ніж їх підписувати.
Також суд зазначає, що до звернення позивача до суду позичальник не ставив питання про визнання цього договору недійсним, якщо вважав його несправедливим.
Таким чином, вимога позивача про стягнення процентів за кредитним договором у заявленій сумі ґрунтується на положеннях законодавства та умов кредитного договору.

Щодо нарахування комісії
Відповідач, оспорюючи цей вид платежу, посилається на частину 2 статті 215 ЦК України, відповідно до якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). 
І надалі вказує, що згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Слід зазначити, що відповідач припускається взаємно суперечливих висновків: з одного боку, розглядає цей платіж як нікчемну умову договору (ч. 2 ст. 215 ЦКУ), а с другого боку, розглядає таку умову як може бути визнана несправедливою (недійсною), тобто, визнана такою за рішенням суду.
З цього приводу суд зазначає, що правомірність включення комісії за надання кредиту до умов кредитного договору, витікає, наприклад з пункту 4 частини1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", відповідно якому загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Також за приписами ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Сторона відповідача вважає, що нарахування такої комісії не узгоджується з Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.
Однак, як вже вказувалось, позову про визнання кредитного договору або його частин відповідачем не подавалаось, а суд у такому разі неправомочний переглядати умови кредитного договору.
До того ж, вказані Правила – внутривідомчий нормативний акт і стосується банківських установ.

Щодо нарахування штрафу у розмірі 17500,0 грн. 
Суд погоджується з позицією сторони відповідача і враховує, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, нараховування штрафних санкцій є неправомірним.

Щодо витрат на правову допомогу
Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. 
У справі заявлено до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
Відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати певний перелік послуг професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості.
Відповідно до п. 4.1 даного Договору, зазначено розмір винагороди адвоката за певні види послуг.
Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №14349 від 22.12.2025 р. до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024р., загальна сума гонорару адвоката за надання правової допомоги складає 10000,00 грн.
Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При вирішенні питання розподілу судових витрат враховуються: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості письмових доказів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час.
За таких обставин, беручи до уваги предмет позову, задоволення позовних вимог, та суму заборгованості, присуджену до стягнення, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Щодо судового збору.
Частиною 1 статті 141 ЦПК встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Позовні вимоги задовольняються в обсязі: 174995.0 грн. -17500,0 грн. = 157495,0 грн., що складає 90,0 % від ціни позову.
Позивачем сплачений судовий збір в сумі 2422.40 грн., тому відшкодуванню підлягає: 2422.40грн. х 90,0 % = 2180,16 грн.
Виходчи з вищенаведених норм матеріального права і керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5214510 від 30.12.2024 року - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» суму заборгованості в розмірі 157495,0 грн. (Сто п`ятдесят сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок, з яких:
- сума кредиту 35000 грн. (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копiйок,
- проценти за користування кредитом 118995,0 грн. (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копiйок,
- комісія за надання кредиту 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 копiйок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2180,16 (дві тисячі сто вісімдесят) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони по справі:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», адреса 03045, місто Київ, вул.Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2; ЄДРПОУ 44559822);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 ;

Суддя   В.Г. Гречана