Ічнянський районний суд Чернігівської області  

Провадження № 2/733/423/26
Єдиний унікальний №733/609/26
Рішення
Іменем України

30 червня 2026 року Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі: 
головуючого судді Т.В. Карапиш 
за участю секретаря Л.М. Чигрин,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 17286,09 грн. за договором кредитної лінії. Свої вимоги мотивуває тим, що 06.02.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено Договір № 387365524 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою мережі Інтернет та останній підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV9R7F5. Сума кредиту – 6000,000 грн., яка в подальшому була збільшена відповідачем до 9550,00 грн.
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п. 2.1 Договору). Строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року (п. 8.2. Договору). 
28.11.2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 
31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, дата його укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 
31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 
31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року та доповнено Договір п. 11.10.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 387365524 від 06.02.2022 року в сумі 12983,67 грн., з яких: 9550,00 грн. – заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 3433,67 грн. – заборгованість по відсоткам. 
30 жовтня 2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 387365524 від 06.02.2022 року.
Відповідно реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 року, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17286,09 грн., з яких: 9550,00 грн. – заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 7736,09 грн. – заборгованість по відсоткам. 
11 липня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Згідно Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу від 14.07.2025 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором Договором № 387365524 від 06.02.2022 року на суму 17286,09 грн., з яких: 9550,00 грн. – просрочене тіло; 7736,09 грн. – просрочені відсотки.
Термін повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» наділене правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» втратило такі права. 
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17286,09 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено відкрите судове засідання.
04.06.2026 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд у позові відмовити, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості, її розміру, а також доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому розмірі. Також вказує на те, що позивачем не доведено належне укладення кредитного договору; факт підписання договору саме відповідачем; належний розрахунок заборгованості; правомірність нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів; належний перехід права вимоги до ТОВ «ФК «ЕЙС». Крім того, вказує на пропуск строку позовної давності позивачем, оскільки обставини, на які посилається позивач, стосуються операцій за 2022 рік, тоді як позов подано у 2026 році, тобто після спливу загальної позовної давності 3 роки. Також просить врахувати, що на даний час він не має можливості перевірити обґрунтованість заявлених вимог через ненадання позивачем повного пакету документів. Просив зобов`язати позивача надати: оригінал кредитного договору; докази отримання відповідачем кредитних коштів; детальний розрахунок заборгованості; документи щодо переходу права вимоги до позивача. 
08.06.2026 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» – Сахарової О.І. надійшла відповідь на відзив, в якому остання вказує, що 24.02.2024 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану, який діє і на даний час. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України, а тому строк позовної давності щодо повернення коштів на момент подачі позовної заяви не закінчився.
Щодо укладення кредитного договору вказує, що при заповненні Заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем персональним ідентифікатором MNV9R7F5, який був надісланий останньому 06.02.2022 о 1:45:57 год. на номер мобільного телефону, вказаного ним у Заявці на отримання грошових коштів – НОМЕР_1 .
Що стосується нарахування відсотків за кредитним договором, то відповідач на сайті товариства www.moneyveo.ua з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Згідно п.п. 2.1, 2.2 Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12700 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6000 грн. 00 коп. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 06.03.2022 р. (п. 2.3 Договору). 06.02.2026 року тіло кредиту становить 6 000,00 грн., нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 6000,00 (сума виданого кредиту) * 2,05 (процентна ставка) / 100 = 123,00 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось 06.02.2022-12.02.2022. 
13.02.2022 р. тіло кредиту збільшилось на 1000,00 грн., 14.02.2022 р. – на 2250,00 грн., 15.02.2022 року – на 300,00 грн., тим самим тіло кредиту становить 9550,00 грн. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 9550 (сума виданого кредиту) * 2,05 (процентна ставка) / 100 = 195,78 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось 17.02.2022-03.03.2022 (що підтверджується розрахунком ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»).
У зв`язку з введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Товариством прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно. 
Сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання Позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70% річних. Нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення відповідачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з нього в повному обсязі.
Вказує на те, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/11118-01, згідно умов якого строк дії договору закінчується 28.11.2019 року. В подальшому ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено ряд додаткових угод: № 19 від 28.11.2019; № 26 від 31.12.2020; № 27 від 31.2.2021; № 31 від 31.12.2022; № 32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Також перелічує основні умови договорів факторингу, укладених 30.10.2023 року № 30/1021-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», а також від 11.07.2025 року № 11/07/25-Е, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС».
Щодо правомірності переходу прав вимоги до нового кредитора за договором факторингу № 28/1118-0128 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс», посилається на постанову Верховного Суду від 07.01.2026 року у справі № 727/2790/25. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 127-129). В позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі. Позов підтримує, просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 131). 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 06 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання останнім електронним підписом одноразового ідентифікатора MNV9R7F5 договору № 387365524, укладено договір кредитної лінії, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 14,зворот-23). 
Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, після чого добровільно, без примусу чи тиску, заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.
Укладення 06 лютого 2022 року договору кредитної лінії № 387365524 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 також підтверджується копією довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», сформованої 03.01.2024 року, згідно якої на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 (вказаний останнім в Заявці на отримання грошових коштів в кредит від 06.02.2022 року) 06.02.2022 року о 1:45:57 год. направлено одноразовий ідентифікатор MNV9R7F5 та ОСОБА_1 зазначеним одноразовим ідентифікатором 06.02.2022 року о 1:51:16 год. підписано вищевказаний кредитний договір (а.с. 39). 
Згідно п. 2.1, 2.2 Договору кредитної лінії № 387365524 від 06.02.2022 року, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, в розмірі 12700 грн. 00 коп. Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. 
Кредитодавець надає Позичальнику перший транш за Договором у розмірі 6000 грн. 00 коп., одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 06.03.2022 р. (п. 2.3 Договору).
У відповідності до п. 2.4 Договору, Другий та решта Траншів з Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором. Загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту за всіма наданими Траншами, що отримані Позичальником протягом всього строку дії Договору (п. 2.5 Договору).
Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 28 (двадцять вісім) днів від дати отримання позичальником першого траншу (п. 3.6 Договору).
Сторони погодили, що встановлений у п. 3.1 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 – (X-Y), де: Z – кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; X – поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y – дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, дорівнює 30 днів (п. 3.7 Договору).
Згідно п. 5.1 Договору, за вибором Позичальника, кожен окремий Транш за цим Договором може надаватися Позичальнику в наступний спосіб: 
5.1.1 шляхом ініціювання Кредитодавцем безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський рахунок Позичальника, за реквізитами Платіжної картки 5168-75ХХ-ХХХХ-2580, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб, Кредитодавець відповідальності не несе;
5.1.2 шляхом видачі готівкових коштів у відділенні фінансової установи, з якими у Кредитодавця укладені відповідні договори на переказ грошових коштів без відкриття рахунку.
Позичальник у будь-який час, протягом Дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму Кредиту (отримати черговий транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, в тому числі при частковому погашенні Кредиту. Повернення Кредиту в повному обсязі позбавляє права Позичальника отримати нові Транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання (п. 6.1. Договору).
Згідно п. 6.2 Договору, при ініціюванні отримання нових Траншів за Договором Позичальник обирає один із доступних варіантів отримання Кредиту, зазначених в п. 5.1. Договору. У разі, якщо Позичальник бажає отримати черговий Транш, шляхом перерахування суми Кредиту на його банківський рахунок за реквізитами Платіжної картки, іншої ніж зазначена в п. 5.1.1 Договору, Сторони укладають додаткову угоду до цього Договору, якою додають до тексту Договору реквізити іншої Платіжної картки. 
На момент укладення цього Договору, Сторони дійшли згоди, що сума Кредиту за всіма наданими Траншами має бути повернена Кредитодавцю не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду кредитування – 06.03.2022, а саме не пізніше ніж через 28 (двадцять вісім) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником (п. 7.1 Договору). 
Відповідно до п. 7.2 Договору, дата повернення Кредиту, що вказана в п. 7.1 Договору, переноситься, а вказаний строк кредитування продовжується при настанні наступних відкладальних обставин: 7.2.1. у разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування, зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту кожен раз переноситься на нову дату закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахувану відповідно до правил цього Договору; 7.2.2. у разі якщо Позичальник продовжує користуватись Кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування, зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. 
Процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Загальні витрати за Договором та загальна вартість кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. За умовами, якщо Позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості Кредиту за Договором на умовах пункту 8.5. Договору, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку Кредиту що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (п.п. 82, 8.3 Договору). 
Згідно п. 8.4 Договору, зобов`язання по сплаті процентів за користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
06.02.2022 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало відповідачу на картку останнього № 5168-75ХХ-ХХХХ-2580, вказану ОСОБА_1 в Заявці на отримання грошових коштів в кредит, перший транш за договором в сумі 6000,00 грн., що підтверджується копією довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № від 27.06.2025 року (а.с. 116), копією платіжного доручення № b2298530-1575-4f2f-b1e9-ef219865642f АТ «АЛЬФА-БАНК» від 06.02.2022 року (а.с. 42), а також повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.06.2026 року № 20.1.0.0.0/7-127699-БТ, наданим на виконання ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25.05.2026 року № 733/609/26, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 06.02.2022 року було зараховано 6000,00 грн. Номер телефону НОМЕР_4 був/є фінансовим, знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 154). Вищевказане також підтверджується копією виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н за період 06.02.2022-11.02.2022 (а.с. 155). 
Крім того, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало відповідачу ОСОБА_1 на картку останнього № НОМЕР_5 , вказану ОСОБА_1 в Заявці на отримання грошових коштів в кредит, наступні транші за договором: 13.02.2022 року – на суму 1000,00 грн. (копія довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № від 27.06.2025 року (а.с. 26,зворот); копія платіжного доручення № 6d89c7t6-8c2e-4ed1-ad4e-343ee772f927 від 13.02.2022 року АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с. 42,зворот); 14.02.2022 року – на суму 1000,00 грн. (копія довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 27.06.2025 року (а.с. 26); копія платіжного доручення № 77a3f49t-cf88-4332-b12d-2e8dd16bce75 від 14.02.2022 року АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с. 43); 14.02.2022 року – на суму 1250,00 грн. (копія довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № від 27.06.2025 року (а.с. 25,зворот); копія платіжного доручення № db8c998f-0fb6-47ca-8b32-12ff2a08a75a від 14.02.2022 року АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с. 43,зворот); 15.02.2022 року – на суму 300,00 грн. (копія довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № від 27.06.2025 року (а.с. 25); копія платіжного доручення № 6с663af4-1249-4546-827b-382191c063a8 від 15.02.2022 року АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с. 44), що також підтверджується повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.06.2026 року № 20.1.0.0.0/7-127699-БТ, наданим на виконання ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25.05.2026 року № 733/609/26 (а.с. 154) та копією виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н за період 13.02.2022-20.02.2022 (а.с. 156). 
Відповідно до складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 387365524 від 06.02.2022 року, станом на 04.05.2022 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 12925,41 грн., з яких: 9550,00 грн. – тіло кредиту; 3433,67 грн. – проценти (а.с. 45).
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п. 2.1 Договору). Строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року (п. 8.2. Договору) (а.с. 57-60) 
28.11.2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 62,зворот). 
31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, дата його укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01 (а.с. 63-66). 
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 68). 
31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 68,зворот). 
31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року, доповнено Договір п. 11.10. та викладено п. 3 Договору у новій редакції (а.с. 69).
Відповідно до копії Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 387365524 від 06.02.2022 року в сумі 12983,67 грн., з яких: 9550,00 грн. – заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 3433,67 грн. – заборгованість по відсоткам (а.с. 70). 
Згідно складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 387365524 від 06.02.2022 року, станом на 03.06.2022 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 17286,09 грн., з яких: 9550,00 грн. – тіло кредиту; 7736,09 грн. – проценти (а.с. 46).
30 жовтня 2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 387365524 від 06.02.2022 року (а.с. 72-74).
Відповідно до копії реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 року, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17286,09 грн., з яких: 9550,00 грн. – заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 7736,09 грн. – заборгованість по відсоткам (а.с. 77). 
11 липня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 79-82).
Згідно копії Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу від 14.07.2025 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором Договором № 387365524 від 06.02.2022 року на суму 17286,09 грн., з яких: 9550,00 грн. – просрочене тіло; 7736,09 грн. – просрочені відсотки (а.с. 85).
Термін повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. 
Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором № 387365524 від 06.02.2022 року, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, що підлягають стягненню з позичальника ОСОБА_1 станом на 26.12.2025 року становить 17286,09 грн., з яких: 9550,00 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7736,09 грн. – прострочена заборгованість за процентами (а.с. 47).
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України).
Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.
Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч.3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Належним і допустимим доказом виникнення заборгованості за кредитним договором згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є виписка з карткового рахунку відповідача.
Отже, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 06.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання останнім електронним підписом одноразового ідентифікатора MNV9R7F5 договору кредитної лінії № 387365524 на офіційному сайті Товариства – www.moneyveo.ua, а також перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором, тоді як доводи відповідача щодо відсутності доказів укладення кредитного договору та фактичного отримання ним вказаних грошових коштів не знайшли свого підтвердження.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи належного розрахунку заборгованості та правомірності нарахування процентів, оскільки судом перевірено правильність розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором – ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 387365524 від 06.02.2022 року (а.с. 45), який містить інформацію щодо всіх здійснених відповідачем платіжних операцій, усі погашення, здійснені відповідачем, момент виникнення заборгованості, період нарахування відсотків. 
Заперечуючи правильність наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту, відповідачем не наданого свого контррозрахунку та всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами розмір заборгованості, не надано доказів виконання зобов`язання а ні первісному, а ні новому кредитору, на наведено аргументів та не надано доказів неналежного виконання зобов`язання первісним кредитором. 
Що стосується доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.
Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 255,257 ЦК України).
Як встановлено статтею 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
24.02.2024 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Як свідчать матеріали справи, позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернувся до суду з позовом 16.04.2026 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, отже відповідно до наведених вище нормативно-правових актів строк позовної давності продовжується на законодавчо встановлений час дії воєнного стану, а тому суд приходить до висновку, що позовну давність позивачем не було пропущено.
Згідно ч. 7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету – у паперовій формі листом з описом вкладення.
Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що на даний час він не має можливості перевірити обґрунтованість заявлених вимог через ненадання позивачем повного пакету документів, оскільки копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів були надіслані позивачем відповідачу за місцем реєстрації останнього з урахуванням вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України, що підтверджується копією списку № 20917-02-650-679 Укрпошта Стандарт з описом вкладень від 26.02.2026 року (а.с. 12). 
Що стосується законності правонаступництва позивача за грошовою вимогою за даним кредитним договором, суд прийшов до наступного висновку.
У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідност до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Отже, за договором факторингу допускається відступлення наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: наявної вимоги строк платежу; майбутньої вимоги момент виникнення.
Наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав. До наявних вимог відносяться й «недозрілі» грошові вимоги різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу.
Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу.
У договорі факторингу має бути індивідуалізоване право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги повинні бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного кредитора, так і пасивного боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки).
Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення.Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом (постанова Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25 (провадження №61-13862св25).
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №911/3185/20, від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17). Отже, підтвердження оплати за договорами факторингу на кожному етапі відступлення права вимоги входить до предмета доказування у даній справі, а обов`язок надати докази на підтвердження заявлених вимог покладено на позивача.
Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні належні докази переходу прав вимоги за договорами факторингу, укладеними між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», а саме відповідні реєстри прав вимог, акт прийому-передачі реєстру боржників, платіжні інструкції про оплату за відступлення прав вимог, проте позивачем не надано суду платіжних документів про здійснену ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на зазначений у розділі 13 договору факторингу банківський рахунок ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» оплати за факторингову операцію щодо відступлення прав вимог згідно реєстру прав вимог № 175 від 05.05.2022, де серед боржників значиться відповідач. Наданий позивачем акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2022 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, не відповідає критеріям засобів доказування на підтвердження здійснення господарської операції або факту перерахування коштів, оскільки такий акт є інформаційним документом для звірки даних бухгалтерського обліку, а не первинним документом, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 березня 2019 року у справі №910/1389/18, а тому у справі відсутні належні докази на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №911/3185/20, від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17).
Щодо акцентування представником позивача уваги суду на постанову Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25, у якій зроблено правовий висновок щодо правомірності переходу права вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», то в даній справі Верховний Суд проаналізував сутність понять «наявна», «недозріла», «майбутня» вимога та дав оцінку лише наданню позивачем доказів оплати ціни продажу факторами відповідним клієнтам за договорами факторингу, укладеними між новими кредиторами: ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ФК «Ейс». Проте зі змісту зазначеної постанови Верховного Суду не вбачається, щоб касаційний суд аналізував, оцінював і надавав висновок щодо наявності у справі доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», тобто на першому етапі факторингового ланцюга відступлення прав вимоги, тоді як дана обставина має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки від доведеності переходу прав вимоги від первісного кредитора до першого фактора залежить і доля наступних факторингових договорів, відступлення прав вимоги за якими носить похідний характер, тому суд вважає, що вищевказана постанова Верховного Суду не може бути повністю застосована до даної справи. 
Крім того, як видно з матеріалів справи, кредитний договір № 387365524 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений 06.02.2022 року, тоді як договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», на який посилається позивач як на підставу переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 укладено 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення Договору факторингу № 28/1118-01 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.
Таким чином, передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору про відступлення права вимоги неможливо. А тому право вимоги до боржника ОСОБА_1 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року не було набуто, а отже, не могло бути передано в подальшому 30 жовтня 2023 року за договором факторингу № 30/1023-01 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», а потім, 11 липня 2025 року, за договором факторингу № 11/07/25-Е позивачу – ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС». 
Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази щодо набуття ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» прав первісного кредитора, а отже, останнє позбавлене права пред`являти свої вимоги за Кредитним договором № 387365524, укладеним 06.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.
Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4,19,76,81, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. 257, ч.1 ст. 258, ч.1 ст. 261, ч.5 ст. 261, ст.ст. 264, 512, 514, 516, 526, 530, 610-611, 625, 629, 1046-1050, 1054 ЦК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Попракви, буд. 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956. 
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 . 

Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Суддя Т. В. Карапиш