Провадження номер 2/741/450/26
Єдиний унікальний номер 741/2150/25

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
іменем України

18 червня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О.,
з участю секретарів судового засідання Кузьменка І.С., Богдан Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 86855,20 грн та понесених судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 уклала із акціонерним товариством «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 012/4160445-СК, підписанням якого акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку та беззастережно приєдналася до умов договору. 
26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. 
Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу – реєстру прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 50081,61 грн, з яких: 25890,18 грн – загальна заборгованість по тілу кредиту, 24191,43 грн – загальна заборгованість за відсотками. 
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 
Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором. 
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 26.05.2025, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 012/4160445-СК від 11 грудня 2017 року в сумі 50081,61 грн, яку позивач і просив стягнути судовим рішенням.
Окрім того, 03 липня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8204793601. Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомилася до укладення договору та до яких позичальник приєдналася, підписаши договір) складають єдиний кредитний договір.
На підставі Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та акціонерним товариством «Таскомбанк», клієнт зобов`язується передати факторові за плату свої права вимоги за кредитними договорами, в обсязі і на умовах, визначених цим договором. 
26.05.2025 року між акціонерним товариством «Таскомбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 року, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 Реєстру права вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 36773,59 гривень, з яких: 17864,12 гривень – загальна заборгованість по тілу кредиту; 4391,20 гривень – загальна заборгованість по відсотках; 14518,27 гривень – загальна заборгованість по комісії.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 26.05.2025, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 8204793601 від 3 липня 2020 року в сумі 36773,59 гривень, яку позивач і просив стягнути судовим рішенням.
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 16 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 16 березня 2026 року відкладено розгляд справи до 18 червня 2026 року для здійснення повторного виклику відповідача. 
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце проведення судових засідань сповіщалася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 58, 65), про причини неявки до суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За письмовою згодою позивача суд постановив 18 червня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 ЦПК України.
У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд робить нижченаведений висновок.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Судом установлено, що 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписано заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 012/4160445-СК, відповідно до умов якого остання мала отримати кредит у сумі 18000 грн (а. с. 9).
Також 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, у якому визначені умови кредитного договору за карткою «Велика П`ятірка» (а. с. 9, зворот).
26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф, за умовами якого (п. 2.1.) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах , що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 13-15).
Пунктом 2.3 договору передбачено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальника стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з актом прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 1739 (а. с. 16).
Копією платіжної інструкції АТ «Таскомбанк» № 22817 від 26.05.2025 підтверджено оплату за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 (а. с. 17).
До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» додано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року щодо передання права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору № 012/4160445-СК, сума заборгованості по тілу кредиту 25890,18 грн, сума заборгованості за відсотками 24191,43 грн, загальна сума боргу 50081,61 грн (а. с. 18). 
Також до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором № 012/4160445-СК від 11.12.2017 за період з 26.05.2025 по 31.10.2025 за підписом представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно до якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 50081,61 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту – 25890,18 грн, сума заборгованості за відсотками – 24191,43 грн (а. с. 12).
Крім того, судом установлено, що 03 липня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8204793601, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1.1.) (а. с. 19). 
Відповідно до п. 1.2. кредитного договору сума кредиту 19516,73 грн, строк, на який надається кредит, 48.
На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 позивачем до позову надано підписані відповідачем копії письмових доказів, зокрема: кредитного договору № 8204793601 від 03.07.2020 року (а. с. 19), паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4793601 (а. с. 20), заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» від 03.07.2020 (а. с 21).
17 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 171221, згідно з яким фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язуться відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (п. 2.1) (а. с. 26-27). 
26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф, за умовами якого (п. 2.1.) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах , що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 13-15).
Пунктом 2.3 договору передбачено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальника стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з актом прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 1739 (а. с. 16).
Копією платіжної інструкції АТ «Таскомбанк» № 22817 від 26.05.2025 підтверджено оплату за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 (а. с. 17).
До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» додано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року щодо передання права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору 8204793601, дата кредитного договору 03.07.2020, сума заборгованості по тілу кредиту 17864,12 грн, сума заборгованості за відсотками 4391,20 грн, загальна заборгованість по комісії 14518,27 грн, загальна сума боргу 36773,59 грн (а. с. 28). 
Також до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 8204793601 від 03.07.2020 за період з 26.05.2025 по 31.10.2025 за підписом представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно до якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 36773,59 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту – 17864,12 грн, сума заборгованості за відсотками – 4391,20 грн, загальна заборгованість по комісії – 14518,27 грн (а. с. 25).
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом. Так, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Щодо заборгованості за кредитним договором № 012/4160445-СК від 11.12.2017.
Так, суд встановив, що позивачем при подачі позову до суду подано копію заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору № 012/4160445-СК про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 11.12.2017 (а. с. 9).
Дана заява підписана ОСОБА_1 . Своїм підписом остання погодилася, що сума бажаного кредитного ліміту визначена у розмірі 18000 грн, яку слід перерахувати на оформлену позивачем кредитну картку «Велика П`ятірка» з номером НОМЕР_1 (а. с. 9).
Наявність в матеріалах справи заяви-договору свідчить про згоду ОСОБА_1 укласти договір № 012/4160445-СК від 11.12.2017 із АТ «Таскомбанк» та про намір останньої отримати кошти у розмірі 18000 грн шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 сформульований такий правовий висновок: «З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг – це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
За змістом положень ст. 12, ст. 13, ст. 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, при вирішенні цього спору суд уважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суду не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач (позичальник) на час укладення кредитного договору була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові.
Тобто відсутні докази про те, що сторони у належний спосіб визначили умови нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами, адже сама по собі підписана відповідачем заява-договір без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
У заяві позичальника від 11.12.2017 процентна ставка не зазначена.
Разом з позовною заявою позивачем надано суду копію паспорта споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» (а. с. 9, зворот), у якому зазначено: строк кредитування, місяців – 12, з автоматичною пролонгацією; мета отримання кредиту – споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту – кредитна лінія; базова процентна ставка 39,6 % річних; загальні витрати за кредитом, грн. – 2115,62 грн на прикладі суми кредитного ліміту 10000,00 грн та його погашення впродовж 12 місяців; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн. – 12115,62 грн на прикладі суми кредитного ліміту 10000,00 грн та його погашення впродовж 12 місяців; реальна річна процентна ставка, відсотків річних – 40,43%; пеня – відсутня; штрафи – 100,00 грн. за кожен факт; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 40,43 %. Зазначений паспорт підписаний ОСОБА_1 11.12.2017.
Підписаний сторонами 11.12.2017 паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно з п. 1 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит – вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Стаття 9 Закону України «Проспоживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).
Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).
Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 11.12.2017 паспорта споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначених для нього Додатком 1 ЗУ «Про споживче кредитування», АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 мали укласти договір споживчого кредитування, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання відповідачем та позивачем паспорта споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Статтею 12 Закону України «Проспоживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20).
У даному випадку матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорта споживчого кредиту 11.12.2017, а додана позивачем до позову заява-договір, підписана відповідачем, не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону. Включення позивачем паспорта споживчого кредиту в Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Таскомбанк», суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником.
Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 10.01.2018, тобто суд уважає, що сторони – банк і позичальник – у належній формі узгодили усі істотні умови кредитного договору, однак дані істотні умови втратили свою чинність 10.01.2018.
Ураховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 10.01.2018, і матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги в якості доказу для підтвердження конкретних умов кредитування.
З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відсотків за кредитним договором № 012/4160445-СК від 11.12.2017, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування.
Перевіряючи обґрунтованість вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 25890,18 грн за кредитним договором № 012/4160445-СК, суд керується такими міркуваннями.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.
Матеріали справи не містять будь-яких документів про перерахування коштів на користь відповідача за укладеним договором, як і не містять доказів про рух коштів на рахунку відповідача, що унеможливлює здійснити перевірку наявності чи відсутності загальної заборгованості по тілу кредиту.
Отже, суд робить висновок про відсутність у суду підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 012/4160445-СК від 11.12.2017.

Щодо заборгованості за кредитним договором № 8204793601 від 03.07.2020.
Згідно з умовами кредитного договору № 8204793601 від 03.07.2020 (а. с. 19) відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору).
За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.
За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів кредитний договір № 8204793601 між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено 03 липня 2020 року.
17 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 171221, згідно з яким фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язуться відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (п. 2.1) (а. с. 26-27). 
Разом із тим, у п. п. 2.2., 2.3. договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 встановлено, що фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги на борг. Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписанння сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми, зазначеної в п. 3.1. договору, після чого фактор стає кредетором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договорами поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі реєстру прав вимог в день здійснення оплати суми фінансування згідно п. 3.1 цього договору. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.
Однак, до матеріалів справи позивачем не додано ні акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно з додатком № 2 до вищевказаного договору факторингу, ні реєстру прав вимог, сформованого згідно з додатком № 1 до вищевказаного договору факторингу, які відповідно до змісту договору факторингу є його невід`ємними частинами, ні відомостей щодо сплати новим кредитором АТ «Таскомбанк» первісному кредитору ТОВ «ФК «ЦФР» за відступлення права вимоги грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. 
Так, відсутність у матеріалах справи належним чином засвідчених копій відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників унеможливлює встановлення наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед первісним кредитором - ТОВ «ФК «ЦФР» та передання ним права вимоги за кредитним договором № 8204793601 від 03.07.2020 у розмірі 36773,59 гривень до АТ «Таксомбанк», а в подальшому – до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Крім того, позивачем не надано суду відомостей щодо отримання та користування відповідачем кредитними коштами, що має підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», який є первинним банківським документом, що підтверджує фінансові операції за рахунком відповідача.
Отже, з огляду на положення вказаних вище норм законодавства, позивачем надано суду докази укладення письмового кредитного договору між відповідачем та іншою юридичною особою ТОВ «ФК «ЦФР», однак не надано доказів відступлення права за кредитним договором № 8204793601 від 03.07.2020 у певній сумі та стосовно певного боржника на користь самого позивача.
Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по вказаному кредитному договору слід також відмовити.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.
Таким чином, за викладених вище обставин, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд зробив висновок про необхідінсть відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 280-282, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 012/4160445-СК від 11.12.2017 та № 8204793601 від 03.07.2020 відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 18 червня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА