ЄУН: 336/3447/26
Провадження №: 2/336/3060/2026 
20.05.26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С. за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, -
без участі сторін, - 

ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, який є його батьком на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) до закінчення навчання, але не довше ніж досягнення дитиною двадцяти трьох років. 
Позов обґрунтовано тим, що він є сином відповідача ОСОБА_2 . З 01.09.2023 року він є учнем 3 курсу денної форми навчання до 28.02.2027 року. У зв`язком з навчанням він не має можливості самостійно себе забезпечувати, влаштуватись на роботу, а тому потребує матеріальної допомоги на проживання, харчування, проїзд та інші витрати, пов`язані з навчанням. Відповідач проходить військову службу в лавах Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення, однак в добровільно матеріальну допомогу після досягнення ним повноліття не надає в належному обсязі, тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просить позов задовольнити. 
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.04.2026 справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С. 
16.04.2025 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом скеровано запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь надійшла 21.04.2026.
Ухвалою від 28.04.2025справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 
Представником відповідача – адвокатом Гнєзділовою К.О., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1296413 від 01.04.2026 подано відзив, за змістом якого відповідач визнає позов частково, не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 10 000,00 гривень щомісячно, вважає, що ця сума буде достатньою з урахування обов`язку двох батьків забезпечувати утримання дитини. Крім того, зазначено, що відповідач має на утримання матір ОСОБА_3 , яка є пенсіонеркою і потребує допомоги, а позивачем, як повнолітньою особою не доведено його потребу у матеріальній допомозі яка виникла саме у зв`язку з навчанням. 
Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. 
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 67 (а.с. 6).
ОСОБА_1 є студентом ІІІ курсу денного відділення у групі ГЗ1-23 Запорізького будівельного фахового коледжу, форма навчання бюджетна, термін закінчення строку навчання 30.06.2027 року у відповідності до довідки Запорізького будівельного фахового коледжу № 57 від 03.04.2026 р. (а.с. 7). 
При вирішенні спору суд виходить з таких міркувань. 
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.
Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
При визначені розміру аліментів суд враховує, що діти, які в силу віку потребують утримання від батьків, стан здоров`я дітей, зростання їх потреб з досягненням відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України, передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження потреби у наданні матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. 
У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину законом не встановлений.
Суд наголошує, що аліментні виплати є грошовими коштами, що мають бути спрямовані виключно на забезпечення потреб дітей і таке забезпечення має відбуватись у рівних частках обома батьками, а не тільки за рахунок одного.
Батьки зобов`язані порівну утримувати дітей, а тому звертаючись із вимогою про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача позивач повинен був надати докази розміру допомоги матері, яку вона надає на утримання сина, що зроблено не було.
Суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 є студентом денної форми навчання на бюджетній основі, навчання проводиться у режимі змішаної форми навчання, що дає суду зробити обґрунтовані висновки про те, що оплату за навчання позивач не сплачує, витрати на проїзд до навального закладу несе частково, що є суттєвими обставинами при визначені розміру аліментів. 
Враховуючи встановлені обставини справи, а також рівності в утриманні дитини обома батьками, матеріальне становище сторін, перебування на утриманні відповідача матері похилого віку, яка є пенсіонеркою, воєвиявлення відповідача сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 10 000,00 гривень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі яка буде дорівнювати 10 000,00 гривень, щомісячно, що, з урахуванням коштів матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України).
Згідно зі ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивач, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнений (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 665,60 гривень в дохід держави. 
Керуючись ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 10 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 09.04.2026 і до досягнення двадцятитрьохрічного віку або до закінченням навчання – у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень. 
В задоволенні іншої частини вимог – відмовити. 
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова