ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2026 р. Справа№ 910/5371/21 (910/11147/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пантелієнка В.О.
суддів: Доманської М.Л. 
Козир Т.П. 

секретар судового засідання Дюкарєва І.М. 
за участю представників згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича 
на рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2026р.
(повний текст складено 02.03.2026р.)
у справі №910/5371/21(910/11147/25) (суддя Стасюк С.В.) 
за заявою ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича
до ОСОБА_1 
про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника 
у справі №910/5371/21 
за заявою Товариства з обмеженою в ідповідальністю (далі - ТОВ) "ЕЙ БІ ДІ ГРУП"
до ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ"
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду м.Києва від 19.02.2026р. у справі №910/5371/21(910/11147/25) відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 ; витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.
Не погоджуючись із винесеним рішенням, 23.03.2026р. ліквідатор ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражний керуючий Пропадущий Андрій Володимирович подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2026р. у справі №910/5371/21(910/11147/25), в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" грошові кошти у розмірі 975 321,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити ліквідатору ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражному керуючому Пропадущому Андрію Володимировичу у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2026р. у справі №910/5371/21(910/11147/25) залишити без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича на рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2026р. у справі №910/5371/21(910/11147/25) та призначено її до розгляду на 11.05.2026р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026р. заяву ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026р. апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича на рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2026р. у справі №910/5371/21(910/11147/25) прийнято до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора Пропадущого А.В., ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 , дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).
У провадженні господарського суду м.Києва перебуває справа №910/5371/21 про банкрутство ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою господарського суду м.Києва від 16.08.2022р.
03.09.2025р. до господарського суду м.Києва надійшла заява ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича до ОСОБА_1 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" грошові кошти у розмірі 975 321,00 грн.
В обґрунтування заяви ліквідатор вказує, що внаслідок дій керівника по доведенню ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" до банкрутства шляхом укладення договору №23/07/19 від 23.07.2019р., отримання авансу у розмірі 955 000,00 грн. та не виконання договору підряду, наявні підстави вважати, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним. Крім того, керівником ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" не було передано ліквідатору бухгалтерську, господарську документацію, інші матеріальні цінності.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначено, що вимоги викладені у заяві не підкріплені жодними належними та допустимим доказами, а відтак є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, обґрунтовуючи тим, що у звітах ліквідатора відсутній висновок про наявність ознак доведення боржника до банкрутства, незаконних дій посадових осіб товариства, як під час провадження у справі про банкрутство так і до його порушення. Також, відповідач зазначив, що він ні як директор товариства, ні як його засновник: не вчиняв жодних дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; не приймав рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; не приймав рішення, та не надавав вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника.
Ухвалою місцевого суду від 06.10.2025р. було прийнято заяву ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого А.В. до ОСОБА_1 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника до розгляду в межах справи №910/5371/21 про банкрутство ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
Ухвалою місцевого суду від 18.12.2025р. було призначено справу №910/5371/21(910/11147/25) до розгляду по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, учасником (засновником) на 95% статутного фонду ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" та директором є ОСОБА_1 .
13.10.2023р. ліквідатор направив ОСОБА_1 вимогу №02-05/02 про передачу ліквідатору боржника арбітражному керуючому Пропадущому А.В. всю документацію, інші матеріали та печатки банкрута ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ".
Ліквідатор також відзначав, що двічі розпорядник майна - арбітражний керуючий Фіцулін Олег Олегович звертався з вимогами про проведення інвентаризації активів і зобов`язань ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ". Колишній директор і засновник ОСОБА_1 не передав документи, печатки та інші матеріальні цінності боржника.
01.08.2023р. згідно з наказом №2 "Про проведення інвентаризації майнових активів ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" вирішено провести інвентаризацію активів та зобов`язань боржника, стан розрахунків з дебіторами та кредиторами, нематеріальних активів та коштів боржника станом на 01.08.2023р.
20.09.2023р. ліквідатором Пропадущим А.В. проведено інвентаризацію за юридичною адресою банкрута та не виявлено будь-якого майна та майнових прав. Також, ліквідатором складеного акт про відсутність юридичної особи за місцем знаходженням (місцем провадженням діяльності), яким встановлено, що керівні органи/органи управління ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" за зареєстрованим місцем знаходженням боржника - відсутні, працюючі працівники відсутні та взагалі за місцем знаходження підприємницька діяльність не здійснювалась.
Відповідно до листа Головного управління статистики у м.Києві від 02.06.2021р. №08-05/1877-21 встановлено, що ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" подавало фінансову звітність до Головного управління статистики у м.Києві за 2019 рік.
Згідно відповіді Головного управління ДПС у м.Києві від 04.08.2022р. №46206/6/26-15-12-08-08 надано візуальні форми подання наявної в інформаційних ресурсах ГУ ДПС у м. Києві податкової та фінансової звітності ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" за 2019-2020 роки. Також повідомлено, що інформація щодо подання ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" податкової та фінансової звітності за 2021 рік у ГУ ДПС у м. Києві відсутня.
Згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за восьмий місяць 2019 року вказана обсяг постачання (без додатку на додану вартість) у сумі 291 667,00 грн.
Згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за дев`ятий місяць 2019 року вказана обсяг постачання (без додатку на додану вартість) у сумі 250 000,00 грн.
Згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за десятий місяць 2019 року вказана обсяг постачання (без додатку на додану вартість) у сумі 129 167,00 грн.
Згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за одинадцятий місяць 2019 року вказана обсяг постачання (без додатку на додану вартість) у сумі 125 000,00 грн.
Згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за дванадцятий місяць 2019 року вказана обсяг постачання (без додатку на додану вартість) у сумі 0,00 грн.
Річна податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2019 рік складає нульове значення.
Відповідно до фінансової звітності малого підприємства станом на 30 вересня 2019 року незавершені капітальні інвестиції складають 9,7 тис грн., довгострокові фінансові інвестиції складають 20 тис. грн., оборотні активи складають 281,40 грн., що складаються з запасів 124,70 тис. грн., дебіторської заборгованості за продукцію, товари, роботи, послуги 45,00 тис. грн., 108,30 тис. грн. - інша поточна дебіторська заборгованість, 3,40 тис. грн. гроші та їх еквіваленти, а загалом активів 311,10 тис. грн.
Відповідно до фінансової звітності малого підприємства станом на 30 червня 2020 року основні засоби складають 138,90 тис грн., довгострокові фінансові інвестиції складають 20 тис. грн., оборотні активи складають 857,30 тис. грн., що складаються з запасів 252,60 тис. грн., інша поточна дебіторської 159,20 тис. грн., гроші та їх еквіваленти 0,20 тис. грн. витрати майбутніх періодів 445,30 тис. грн., а загалом активів 1016,20 тис. грн.
Рішенням господарського суду м.Києва від 22.06.2020р. у справі №910/5049/20 стягнуто з ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Бі Ді Груп" 955 000,00 грн. авансу, 14 325,00 грн. судового збору.
Обставини, які слугували для ухвалення вказаного рішення стали невиконання ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" умов договору підряду №23/07/19 у встановлений строк, а також припинення договору підряду.
Також, ухвалою господарського суду м.Києва від 12.07.2022р. у справі №910/5371/21 було визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у місті Києві на суму 5 996,00 грн., з яких: 4 540, 00 грн. - вимоги першої черги, 1 456, 00 грн. - вимоги другої черги.
Відтак, ліквідатор зазначає, що враховуючи рішення господарського суду м.Києва від 22.06.2020р. у справі №910/5049/20 та ухвалу господарського суду м.Києва від 12.07.2022р. у справі №910/5371/21 наявний взаємозв`язок причинно-наслідкових дій керівника по доведенню ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" до банкрутства шляхом укладення договору №23/07/19 від 23.07.2019р., отримання авансу 955 000,00 грн. та не виконання договору підряду, що є підставою вважати, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним, непередачу ліквідатору бухгалтерську, господарську документацію, інші матеріальні цінності (які по останньому балансу складають 1 016 200,00 грн.).
Таким чином, ліквідатором здійснено розрахунок субсидіарної відповідальності директора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" - ОСОБА_1 , яка становить 975 321,00 грн. та складається з: 975 321,00 грн. (борг ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" на підставі рішення господарського суду м.Києва від 22.06.2020р. у справі №910/5049/20 та ухвали господарського суду м.Києва від 12.07.2022р. у справі №910/5371/21) - 0 грн. (сформована ліквідаційна маса ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ").
Переглянувши матеріали справи, оцінивши докази, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, згідно з ч.1 ст.619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Застосування такої відповідальності передбачено ч.2 ст.61 КУзПБ, згідно з якою у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (ч.2 ст.61 КУзПБ).
У справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із ч.1 ст.1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії/бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства.
Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до абзацу 1 ч.2 ст.61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор (а згідно зі змінами, внесеними Законом від 20.03.2023р. №2971-IX, також і кредитор) має право заявити вимоги до третіх осіб, які за законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства; розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
Визначене нормами ч.2 ст.61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю відповідно до закону необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності. Такими елементами є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.
Об`єктом правопорушення є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами ч.2 ст.61 КУзПБ.
Об`єктивну сторону правопорушення становлять дії/бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства.
Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону відповідного правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини 1 статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо. Наведений перелік обставин, які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, не є вичерпним (подібний за змістом висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №908/314/18.
Апеляційний суд зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.
Апеляційний суд звертає увагу, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.
Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.
Водночас визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до ч.2 ст.61 КУзПБ та з урахуванням положень ст.с.74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення.
Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії/ бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам.
За змістом ч.2 ст.61 КУзПБ вказані умисні дії/бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.
Суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника.
Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведенні до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.
При цьому аналіз ч.2 ст.61 КУзПБ свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час відкриття / здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати відкриття справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).
Щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).
Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.
Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини, та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.
Особа вправі протиставити будь-які аргументи на користь відсутності умислу або й необережності при покладенні на неї субсидіарної відповідальності. Ненадання контраргументів свідчить про усвідомлення особою статусу та наслідків та відсутність критеріїв, які б могли впливати на оцінку обставин справи.
Якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника, викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, які стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із ч.2 ст.74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. У силу ст.13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої своєї поведінки.
Верховний суд у постановах від 29.06.2023р. у справі №923/1054/15, від 26.09.2023р. у справі №910/8137/19 виклав правову позицію, що ненадання ліквідатору керівниками банкрута первинних фінансових документів боржника задля визначення підстав для стягнення дебіторської заборгованості за умови істотного розміру цієї заборгованості в структурі активів боржника, є бездіяльністю, котра не відповідає інтересам цієї юридичної особи та є недобросовісною, вчинена на шкоду кредиторам банкрута, та не дозволяє ліквідатору здійснити дії з повернення цієї дебіторської заборгованості.
Водночас, Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024р. у справі №906/1155/20(906/1113/21) наголосив, що однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності.
Ураховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ.
Цей порядок передбачає, що:
- арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (п.3 ч.2 ст.12 КУзПБ);
- господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (ч.10 ст.39 КУзПБ);
- розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (ч.3 ст.44 КУзПБ);
- ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України від 13.07.2023р. №3249-IX, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).
При цьому аналіз фінансового стану банкрута має відповідати вимогам Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006р. №14 (далі - Методичні рекомендації).
Висновок щодо передумов для субсидіарної відповідальності формується у звіті ліквідатора за результатами здійснення ним аналізу фінансового стану банкрута, а згідно зі змінами, внесеними Законом від 13.07.2023р. №3249-IX, у складеному відповідно до Методичних рекомендацій висновку за результатами здійснення аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абзац 5 ч.1 ст.61 КУзПБ).
Апеляційний суд наголошує, що право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі. Такий підхід у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство узгоджується як з повноваженнями ліквідатора, порядком проведення відповідних дій у ліквідаційній процедурі, так і з правами суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідати за зобов`язаннями боржника у межах об`єктивного розміру цієї відповідальності, що відповідає правовій природі субсидіарної відповідальності саме як додаткової. 
Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 30.10.2019р. у справі №906/904/16, від 24.02.2021р. у справі №902/1129/15(902/579/20), від 19.06.2024р. у справі №906/1155/20(906/1113/21).
Необхідна сукупність обставин, що утворюють склад відповідного правопорушення, зокрема доведення боржника до банкрутства його засновником (учасником, керівником тощо), недостатність майна/ активів у складі ліквідаційної маси для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів та розмір субсидіарної відповідальності, повинна бути підтверджена доказами, які відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 ГПК України.
Господарський суд під час розгляду відповідної заяви оцінює подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, з точки зору відповідності їх наведеним у критеріям.
До таких доказів належать, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, висновок про наявність або відсутність ознак доведення боржника до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення, складені відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності, тощо. КУзПБ не містить вичерпного переліку доказів, які підтверджують факт доведення боржника до банкрутства та/або спростовують такий факт.
Однак згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду відсутність у матеріалах справи висновку про доведення до банкрутства боржника не може бути беззаперечною підставою для звільнення винних осіб від субсидіарної відповідальності; звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.
Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення.
Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Проаналізувавши звіт №02-05/73 від 23.08.2024р. ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" за період з 01.08.2023р. по 23.08.2024р., який був затверджений протоколом №1 зборів комітету кредиторів ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" від 29.08.2024р. (та попередні звіти), колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у звіті відсутній висновок ліквідатора про наявність ознак доведення боржника до банкрутства, незаконних дій посадових осіб Товариства, як під час провадження у справі про банкрутство, так і до його порушення. Крім того, у звіті зазначено, що Товариство майже до 2020 року (тобто, до моменту відкриття виконавчого провадження) здійснювало господарську діяльність та розраховувалось із постачальниками.
Так, дійсно, рішенням господарського суду м.Києва від 22.06.2020р. у справі №910/5049/20 було стягнуто з ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Бі Ді Груп" 955 000,00 грн. авансу, 14 325,00 судового збору.
Разом з тим, місцевим судом правильно враховано пояснення відповідача, стосовного того, що підставою для звернення до суду з вимогою про повернення авансу, стала відмова ТОВ "Ей Бі Ді Груп" від подальшої співпраці із ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" та розірвання договору підряду №23/07/19 від 23.07.2019р. на виконання будівельних робіт на об`єкті "Капітальний ремонт фасадів лабораторно-клінічного корпусу ДУ НІССХ ім. М.М.Амосова НАМН України по вул. Амосова,6 в Солом`янському районі міста Києва" ДСТУ БД.1.1-1.2013 (код ДК 021-2015: 45440000-3 Фарбування та скління)".
Кошти у розмірі 955 000,00 грн. отримані від ТОВ "Ей Бі Ді Груп", були витрачені ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" на закупівлю матеріалів та оплату роботи субпідрядників для виконання робіт на вказаному об`єкті будівництва.
Проте, відповідач зазначав, що оскільки, проміжні акти виконання робіт між сторонами не підписувалися, ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" не змогло довести у суді факту виконання частини робіт.
Також, відповідач зазначав, що листом від 03.11.2023р. ОСОБА_1 повідомив ліквідатора про те, що 31.01.2023р. первинну бухгалтерську документацію та печатку ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" було викрадено, що підтверджується відповідним витягом із ЄРДР, а тому передати запитувані ліквідатором документи та печатку не було можливості.
Крім того, з метою встановлення дійсних обставин, щодо показників фінансової звітності ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ", 10.11.2025р. адвокатом відповідача Березкою Р.М. було подано адвокатський запит до Державної служби статистики України із проханням надати копію останньої фінансової звітності ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ".
Проте, листом №22.1-13/586-25 від 13.11.2025р. Державна служба статистики України повідомила, що ст.29 Закону про статистику встановлено, що первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, є конфіденційними даними, які охороняються Законом і використовуються у статистичних цілях. Поширення та передача офіційної державної статистичної інформації та будь-якої іншої статистичної інформації, на підставі якої можна визначити конфіденційні дані щодо конкретного респондента, забороняються.
Враховуючи викладене, Державна служба статистики України не має правових підстав для надання звітності респондентів на запити користувачів.
Наказом Міністерства фінансів України №433 від 28.03.2013р. затверджено Методичні рекомендації щодо заповнення форм фінансової звітності.
Пунктами 2.1., 2.2., 2.9. Методичних рекомендацій зазначено, що, метою складання балансу є надання користувачам повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан підприємства на звітну дату.
У балансі відображаються активи, зобов`язання та власний капітал підприємства. Підсумок активів балансу повинен дорівнювати сумі зобов`язань та власного капіталу.
У статті "Основні засоби" наводиться вартість власних та отриманих на умовах фінансового лізингу об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за № 288/4509 (зі змінами), а також вартість основних засобів, отриманих у довірче управління або на праві господарського відання чи праві оперативного управління. У цій статті також наводиться вартість інших необоротних матеріальних активів.
Відповідач зазначав, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 останньої фінансової звітності ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ", він звернувся до колишнього бухгалтера підприємства із проханням надати інформацію щодо балансу підприємства.
Зі старої бази даних "Медок" вдалося отримати чорновий варіант Фінансової звітності ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" станом на 30.06.2020р.
Так, у строках балансу зазначено наступне: 1010 Основні засоби - 138,9 тис.грн. 1100 Запаси - 252,6 тис.грн.
На рахунках підприємства 106 та 112, що відповідає строчці 1010 Балансу, рахувалось малоцінне майно: шурупокрути, риштування, дрилі, захисний одяг.
Вказане майно залишилось на будівельному майданчику ТОВ "Ей Бі Ді Груп" за адресою: м. Київ, вул. Амосова, 6, після того, як замовник будівництва відмовився від подальшої співпраці із ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ".
Крім того, відповідно до правил бухгалтерського обліку, вказане майно було списано у зв`язку із його амортизацією.
Також, на Рахунку 201, що відповідає строчці Балансу 1100, рахувались сипучі будівельні матеріали.
Проте, вказані матеріали були використані у березні 2020 року при виконанні будівельних робіт, замовником якого було КП "Комунальне унітарне підприємство Великоолександрівської сільської ради" у Бориспільському районі Київської області.
На прохання відповідача, замовник вказаного будівництва надав копії договорів та актів виконаних робіт, які відповідачем було додано місцевому суду до заперечень на відповідь на відзив.
Таким чином, місцевим судом вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 (як директором Товариства, або ж як його засновником) зокрема: дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; прийняття рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; прийняття рішення, або ж надання вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.
Апеляційний суд вважає, що ліквідатором не було обґрунтовано належними доказами наявності підстав для притягнення до субсидіарної відповідальності директора боржника ОСОБА_1 . Ліквідатором не було доведено обставин того, що неможливість погашення вимог кредиторів ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" виникла саме внаслідок дій (бездіяльності) ОСОБА_1 .
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчити про те, що директор боржника приймав будь-які рішення, що спрямовані на зменшення активів товариства.
Крім того, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази доведення ОСОБА_1 до банкрутства ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ".
За відсутності зазначених доказів відсутня об`єктивна сторона порушення з доведення до банкрутства, відсутні підстави для встановлення суб`єктів цього порушення та їх вину, а тому відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд законно і обґрунтовано відмовив ліквідатору ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражному керуючому Пропадущому А.В. у задоволенні заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. 
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "РІДЖЕНСІ БУД ІНВЕСТ" арбітражного керуючого Пропадущого Андрія Володимировича залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2026р. у справі №910/5371/21(910/11147/25) - без змін.
Справу №910/5371/21(910/11147/25) повернути до господарського суду м.Києва. 
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови складений 14.05.2026р. 
Головуючий суддя В.О. Пантелієнко 

Судді М.Л. Доманська

Т.П. Козир