ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8757/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Лисенко В.І., Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у м. Києві щодо не коригування (відмови у коригуванні) даних інтегрованої картки платника шляхом виключення інформації щодо боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 33012,59 грн з показників картки;
- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві відкоригувати дані інтегрованої картки платника, а саме: ОСОБА_1 , шляхом виключення інформації щодо боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 33012,59 грн. з показників картки.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року в задоволенні значеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із ч. 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , згідно з інформаційної системи ГУ ДПС у м. Києві, перебувала на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Солом`янський район м. Києва), як фізична особа-підприємець (далі по тексту - ФОП), починаючи з 25.07.2006 по 19.08.2020 (дата проведення державної реєстрації припинення).
У період з 01.01.2012 по 31.03.2014 ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, як платник податків, а з 01.01.2014 по 19.08.2020 позивачкою було обрано загальну систему оподаткування.
В інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску за ІІІ-IV квартали 2013 року, І квартал 2014 року, як ФОП на спрощеній системі оподаткування та за січень-грудень 2017 року, І - IV квартали 2018 року, I- IV квартали 2019 року, І квартал (січень-лютий) 2020 року, II квартал (червень) 2020 року, як ФОП на загальній системі оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску за кожний місяць, на загальну суму 36 091,27 грн, а саме:
За ІІІ-IV квартали 2013 року по термінах сплати: 21.10.2013 (1194,03 грн), 20.01.2014 (1218,67 грн);
- за І квартал 2014 року по терміну сплати 22.04.2014 (1267,95 грн);
- за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн;
- I-IV квартали 2018 року по термінах сплати: 19.04.2018 (2457,18 грн), 19.07.2018 (2457,18 грн), 19.10.2018 (2457,18 грн), 21.01.2019 (2457,18 грн);
- I-IV квартали 2019 року по термінах сплати: 19.04.2019 (2754,18 грн), 19.07.2019 (2754,18 грн), 21.10.2019 (2754,18 грн), 20.01.2020 (2754,18 грн);
- I-IV квартали (січень-лютий, червень-листопад) 2020 року по термінах сплати: 21.04.2020 (2078,12 грн), 20.07.2020 (1039,06 грн).
Також, за позивачкою обліковується заборгованість по єдиному соціальному внеску за період до 01.10.2013 в сумі 553,32 грн, яка передана органами ПФУ.
За вищезазначений період, ФОП ОСОБА_1 сплачено єдиного внеску в сумі 3632,00 грн, в зв`язку з чим, обліковується недоїмка в сумі 33 012,59 грн.
Засобами інформаційно-комунікаційної системи ГУ ДПС у м, Києві в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 02.01.2019 №Ф-3168-17 та направлено позивачці на податкову адресу.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 у справі №640/13050/19 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).
19.08.2020 проведено державну реєстрації припинення ФОП ОСОБА_1 
27.08.2020 позивачка звернулась до податкового органу, із заявою про списання суми заборгованості у розмірі 33 012,59 грн., на підставі пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, оскільки нею не отримувався дохід (прибуток) від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01.01.2017 подано звітність з ЄСВ за 2017-2020 р.р. (далі по тексту - заява).
Листом від 13.11.2020 ГУ ДПС у м. Києві повідомлено позивачку про відсутність підстав для списання спірної заборгованості по податковому боргу, оскільки звітність з єдиного внеску подана з помилками, у зв`язку з чим, відповідно до вимог Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 із змінами та доповненнями, вважається таким, що не подавався (а.с.20).
29.08.2022 позивачка подала до контролюючого органу клопотання про надання роз`яснень стосовно природи відповідного боргу, а саме: базову суму нарахування, пеню, недоїмку, штрафні санкції, відсотки тощо, а також стосовно якого податку виник відповідний борг.
16.09.2022 за №54629/6/26-15-24-01-07-09 відповідачем було надано відповідь, що позивачка має заборгованість на суму 33012,59 грн у зв`язку з нарахуванням недоїмки через своєчасно не сплачену заборгованість у строки, визначені Законом суми єдиного внеску та подальшим нарахуванням штрафних санкцій та пені.
02.12.2022 у зв`язку з цим позивачкою було подано заяву-клопотання про уточнення стану платежів (показників у інтегрованій картці платника податків) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та з проханням прибрати недостовірну інформацію про борг з її картки.
29.12.2022 за №74574/6/26-15-24-01-07-07 ГУ ДПС у м. Києві було надано відповідь на звернення позивача і зазначено про відсутність підстав для проведення списання відповідної заборгованості з єдиного соціального внеску. При цьому відповідач зазначає, що ним було надано вмотивовану відмову, яка датується 13.11.2020 за №55276/ФОП/26-15-13-05-16, доклавши до листа відповідну копію повідомлення.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не коригування (відмови у коригуванні) даних її інтегрованої картки платника шляхом виключення інформації щодо боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивачка звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивачки, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, позивачкою не доведено, що наказ та вимога прийняті відповідачем з порушенням приписів податкового законодавства.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавством не розрізняється суб`єкт підприємець і фізична особа яка зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з бюджетом щодо податків від провадження підприємницької діяльності.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на наступне.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 14.1.195 статті 14 ПК України, працівник фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до пункту 14.1.226 статті 14 ПК України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом № 2464-VI не врегульовано.
Виходячи зі змісту спірних правовідносин, а також доводів апеляційної скарги, ключовим питанням під час апеляційного перегляду даної справи є правильність застосування судом першої інстанцій пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI в контексті наявності/відсутності у позивачки права на списання недоїмки з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які припинили діяльність до 01 березня 2021 року.
Так, законодавець, обґрунтовуючи згідно з Пояснювальною запискою необхідність врегулювання питання щодо нарахування та сплати ЄСВ, ухвалив Закон України від 13 травня 2020 року № 592-IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», окремі положення якого (зокрема, щодо доповнення розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 9-15) набрали чинності 03 червня 2020 року.
Згідно з цим Законом, розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-15 такого змісту:
«Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»:
а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;
б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:
1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»;
2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню».
Законом України від 14 липня 2020 року № 786-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців» внесені зміни до пункту 9-15, а саме: слова «день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» у всіх відмінках замінити цифрами і словами « 3 червня 2020 року».
10 грудня 2020 року набрав чинності Закон України від 04 грудня 2020 року № 1072-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» і з цього часу пункт 9-15 діє в такій редакції:
« 9-15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:
а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;
б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:
1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;
2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником (особою) та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.
Податковий орган протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми, надає територіальним підрозділам державної виконавчої служби інформацію про такі списані суми недоїмки з єдиного внеску в розрізі платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З дня винесення податковим органом рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, на підставі наданої податковим органом інформації підлягають закінченню відкриті державною виконавчою службою виконавчі провадження та припиняються заходи примусового виконання рішень щодо стягнення таких сум з платників єдиного внеску, яким здійснюється списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, відповідно до цього пункту в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, ОСОБА_1 , згідно з інформаційної системи ГУ ДПС у м. Києві, перебувала на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Солом`янський район м. Києва), як фізична особа-підприємець (далі по тексту - ФОП), починаючи з 25.07.2006 по 19.08.2020 (дата проведення державної реєстрації припинення).
У період з 01.01.2012 по 31.03.2014 ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, як платник податків, а з 01.01.2014 по 19.08.2020 позивачкою було обрано загальну систему оподаткування.
Згідно даних інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка в сумі 33 012,59 грн. Зазначене не заперечується сторонами та є предметом спору в частині несписання вказаної недоїмки податковим органом, на підставі пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.
19.08.2020 проведено державну реєстрації припинення ФОП ОСОБА_1 .
Тобто, позивачкою виконано вимоги, пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, в частині припинення підприємницької діяльності.
Також, ОСОБА_1 виконано вимоги вказаного вище Закону в частині подання до податкового органу звітність, відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», що підтверджується листом ГУ ДПС у м. Києві від 13.11.2020, в якому вказано, що позивачкою звітність з єдиного внеску за 2018 рік подана з помилками.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що неприйняття контролюючим органом звітності від ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік, з урахуванням подачі останньою звітності з ЄСВ за 2017-2020 роки, не може бути самостійною підставою для відмови податкового органу списати суми заборгованості у розмірі 33 012,59 грн., оскільки аналіз наведеного пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI в усіх його редакціях, не дає підстав вважати, що він встановлював обов`язковий критерії саме прийняття податковим органом звітності, а лише визначав обов`язок платника подати таку звітність до 01 березня 2021 року, тобто документів визначених в абзацах другому-третьому пункту 9-15 Закону № 2464-VI (якщо вони не подавалися раніше).
У свою чергу, судом першої інстанції взагалі не надано правової оцінки спірним правовідносинам в частині списання суми заборгованості ФОП ОСОБА_1 у розмірі 33 012,59 грн., відповідно пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що відмова ГУ ДПС у м. Києві у розгляді поданої позивачем заяви про списання суми заборгованості у розмірі 33 012,59 грн., з мотивів наявності помилки у поданій звітності від ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік, є протиправною та суперечить нормам чинного законодавства.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, що ГУ ДПС у м. Києві у даному випадку допустило протиправну бездіяльність, адже остання проявляється саме у протиправному невчиненні жодних дій (пасивній поведінці), натомість, в межах цієї справи ГУ ДПС у м. Києві відреагувало на подану позивачем заяву, повідомивши про відсутність підстав для списання суми заборгованості, в даному випадку мають місце саме протиправні дії контролюючого органу.
Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 13.06.2025 по справі №440/17277/23.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, належних доказів дотримання контролюючим органом порядку та процедури розгляду звернення позивачки про списання суми заборгованості, як це передбачено вище зазначеними правовими нормами, а саме:
1) після отримання від позивачки відповідних відомостей про зняття останньої з обліку як платника єдиного внеску проведення ГУ ДПС у м. Києві, протягом 15 робочих днів, камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 ;
2) прийняття ГУ ДПС у м. Києві, за результатами камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 , відповідного рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову у списанні заборгованості у розмірі 33 012,59 грн.
Щодо висновків суду першої інстанції, що суми недоїмки з ЄСВ відображені в оскаржуваній податковій вимозі - виникли за період здійснення позивачкою підприємницької діяльності з 2013 р. по 2020 р., тобто за період реєстрації ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даній справі податкова вимога не є предметом спору, а тому вказані висновки суду першої інстанції є помилковими.
Окрім того, наявність рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 у справі №640/13050/19, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.01.2019 №Ф-3168-17, не може бути підставою для відмови позивачці у списанні заборгованості у розмірі 33 012,59 грн., оскільки вище зазначеними правовими нормами встановлено, що вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки викладена в листі від 13.11.2020 позиція ГУ ДПС в м. Києві про відсутність підстав для списання спірної заборгованості по податковому боргу, оскільки звітність з єдиного внеску подана з помилками, яка здійснена із посиланням на пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, суперечить змісту вказаної норми. 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання ГУ ДПС в м. Києві розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 27.08.2020 року про списання суми недоїмки, нарахованої платнику єдиного внеску, відповідно до пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, та з урахуванням висновків викладених в даній постанові.
Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Правовими положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси
Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.
У даному випадку, судом апеляційної інстанції встановлено факт, який свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідача, з огляду на вищезазначені висновки викладені в даній постанові.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта в ладних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, під час подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., який підлягає стягнення з відповідача, як суб`єкта владних повноважень, на користь позивача, відповідно до ст. 139 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, які виразилися у повідомленні листом 13 листопада 2020 року про відсутність підстав для проведення списання заборгованості ОСОБА_1 зі сплати єдиного соціального внеску.
Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) розглянути у встановленому законом порядку подану ОСОБА_1 заяву від 27 серпня 2020 року щодо списання заборгованості у розмірі 33 012,59 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням висновків викладених в даній постанові.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) витрати на сплату судового збору в розмірі 2 684, 00 грн., (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 копійок).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 13.05.2026 року