Справа № 302/75/26 
Провадження № 2/302/157/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Повідайчика О.І.
за участі
секретаря судового засідання Куруц В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння,
В С Т А Н О В И В :
20 січня 2026 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана в її інтересах представником – адвокатом Рішко Сергієм Івановичем, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування та просила визнати за нею право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 2122485600:01:001:0017 площею 0,0694 га, 2122485600:01:001:0018 площею 0,1478 га, 2122485600:01:001:0019 площею 0,1658 га, 2122485600:01:001:0020 площею 0,0980 га, 2122485600:01:001:0021 площею 0,0700 га, в порядку спадкування за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22 січня 2026 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.
13 лютого 2026 представником позивачки ОСОБА_1 – адвокатом Рішко С.І. подано заяву про зміну (уточнення) предмета позову, в якій просив змінити процесуальний статус Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області з відповідача на третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Розглянути справу №302/75/26 за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння, з наступними позовними вимогами: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельні ділянки успадковані нею за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0017 площею 0,0694 га; земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0018 площею 0,1478 га; земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0019 площею 0,1658 га; земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0020 площею 0,0980 га; земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0021 площею 0,0700 га.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року було закрито підготовче провадження й призначено справу до розгляду по суті на 02 квітня 2026 року. Через неявку учасників судове засідання було відкладено на 22 квітня 2026 року.
Позивачка в судове засідання не з`явилася.
Представник позивачки – адвокат Рішко С.І. подав суду заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Відповідач відзиву на позов до суду не надсилав. 
Третя особа: представник Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, проте до суду уповноваженим представником подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, за наявними матеріалами справи. Заперечень, додаткові пояснення представник Міжгірської селищної ради до суду не подано, самостійних вимог щодо предмета спору не заявлено.
Явка учасників справи обов`язковою судом не визнавалась.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд зауважує, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи повторну неявку відповідача, який не подав відзиву на позов суд постановив провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 19.12.2012.
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №010957, виданого 30.09.1997 року Присліпською сільрадою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №158 (далі – Держакт №010957), ОСОБА_3 належали чотири земельні ділянки загальною площею 0,6001 га, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані в с. Присліп Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області, а саме земельні ділянки: в урочищі «Біля хати» площею 0,1885 га; в урочищі «Город (над оситником)» площею 0,1478 га; в урочищі «Город-2» площею 0,0980 га; в урочищі «Над дорогою» площею 0,1658 га.
Згідно довідки виконкому Присліпської сільради від 22.03.2013 №348, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті в даному будинку ніхто не проживав на не був зареєстрований.
Як свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 26.03.2013 року №33587973, на випадок смерті ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений 09.03.2006 секретарем Присліпської сільради, зареєстрований в реєстрі за №8, яким все своє майно він заповідав ОСОБА_2 (далі – Заповіт).
26 березня 2013 року, у межах строку визначеного ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. із заявою про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі якої було відкрито спадкову справу №08-2013 (реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 54301576).
Посилаючись на втрату державного акту №010957 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно померлого ОСОБА_3 .
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області 10.11.2016 у справі №302/914/16-ц, яке набрало законної сили 01.03.2017, було задоволено позов ОСОБА_2 і визнано за ним право власності на земельні ділянки, зазначені у Держакті №010957 в порядку спадкування за заповітом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі вказаного рішення суду від 10.11.2016 ОСОБА_2 замовив у землевпорядної організації виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, зазначених у Держакті №010957, що мало наслідком проведення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі таких земельних ділянок:
- земельної ділянки з кадастровим номером 2122485600:01:001:0017 площею 0,0694 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в урочищі «Біля хати» в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області;
- земельної ділянки з кадастровим номером 2122485600:01:001:0018 площею 0,1478 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в урочищі «Город (над оститником)» в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області;
- земельної ділянки з кадастровим номером 2122485600:01:001:0019 площею 0,1658 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в урочищі «Над дорогою» в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області;
- земельної ділянки з кадастровим номером 2122485600:01:001:0020 площею 0,0980 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в урочищі «Город-2» в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області;
- земельної ділянки з кадастровим номером 2122485600:01:001:0021 площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в урочищі «Біля хати» в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області.
20 вересня 2017 року державним реєстратором Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області Галай В.В. на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області 10.11.2016 року у справі №302/914/16-ц було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами 2122485600:01:001:0017, 2122485600:01:001:0018, 2122485600:01:001:0019, 2122485600:01:001:0020, 2122485600:01:001:0021.
Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11 жовтня 1975 року виконкомом Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області (далі – Присліпська сільрада) було зареєстровано шлюб між Позивачкою та ОСОБА_6 , 1950 р.н., про що було зроблено відповідний актовий запис №7, в результаті чого Позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.07.1988.
Батько Позивачки, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї ОСОБА_9 , 1885 р.н., та ОСОБА_10 , 1887 р.н.
Рідним братом батька Позивачки був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній мешканець АДРЕСА_1 .
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13.02.2018 року у справі №302/102/18 було встановлено факт, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 .
Батько Позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується витягом з ДРАСЦ громадян про смерть від 18.10.2016 року №0017220884.
Мати Позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 25.10.2016 року.
22 червня 1958 року виконкомом Голятинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , 1924 р.н., про що було зроблено відповідний актовий запис №11, в результаті чого дружина змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_7 ».
У подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_13 була донька ОСОБА_14 , яка померла у 1998 році.
ОСОБА_13 , 1924 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується витягом з ДРАСЦ громадян про смерть від 16.09.2016 року №00017110808.
Відтак єдиним найближчим родичем померлого ОСОБА_3 є його позивачка, яка доводиться йому племінницею – донькою його рідного брата Кочергана
Спадкоємців за законом першої черги у ОСОБА_3 на день його смерті не залишилося, позаяк його дружина померла у 1996 році, а єдина донька померла у 1998 році. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. З врахуванням наведених положень цивільного законодавства та приписів ст. 1262 і ч. 3 ст.1266 – право на спадкування за законом перейшло до другої черги спадкоємців, до яких належить ОСОБА_1 за правом представлення після смерті свого батька.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області 06.07.2021 у справі №302/1000/16-ц, яке набрало законної сили 06.08.2021, було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міжгірської селищної ради Закарпатської області про визнання заповіту недійсним та визнано недійсним Заповіт, вчинений від імені ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області 02.12.2021 у справі №302/914/16-ц, яке набрало законної сили 04.01.2022, було задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області 10.11.2016 у справі №302/914/16-ц за нововиявленими обставинами та скасоване вказане судове рішення.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області 10.02.2022 у справі №302/1150/21, яке набрало законної сили 15.03.2022, було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міжгірської селищної ради Закарпатської області та визначено їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
28 березня 2022 року, у визначений судом строк, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. із заявою про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець другої черги за правом представлення.
09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами 2122485600:01:001:0017, 2122485600:01:001:0018, 2122485600:01:001:0019, 2122485600:01:001:0020, 2122485600:01:001:0021.
Як було встановлено нотаріусом, позивачка прийняла спадщину за ОСОБА_3 як спадкоємець за законом другої черги за правом представлення шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався.
Однак постановою від 09.01.2026 року №11/02-31 приватний нотаріус Дунаєв Ю.М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5, відмовив Позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на них, а також у зв`язку із наявністю у Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності інформації про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 2122485600:01:001:0017, 2122485600:01:001:0018, 2122485600:01:001:0019, 2122485600:01:001:0020, 2122485600:01:001:0021 за ОСОБА_2 .
При вирішенні цього спору суд зауважує, що підставою для державної реєстрації за відповідачем права власності на вказані земельні ділянки було рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області 10.11.2016 у справі №302/914/16-ц. Водночас належить взяти до уваги, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області 02.12.2021 у справі №302/914/16-ц, яке набрало законної сили 04.01.2022, було задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області 10.11.2016 у справі №302/914/16-ц за нововиявленими обставинами та скасовано зазначене судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, частина третя статті 26 Закону № 1952-IV встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).
З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція "книжного володіння".
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Під час дослідження судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама собою державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 17 квітня 2019 року у справ № 916/675/15, від 23 листопада 2023 року у справі № 910/10496/22).
У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц (провадження № 61-39511св18) зазначено, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону № 1952-IV не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Отже особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його фактичним володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й далі належатиме іншій особі -власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
Відтак заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, й далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
Суд констатує, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області 06.07.2021 у справі №302/1000/16-ц, яке набрало законної сили 06.08.2021, було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міжгірської селищної ради Закарпатської області про визнання заповіту недійсним та визнано недійсним Заповіт, вчинений від імені ОСОБА_3 . Саме вказаний заповіт був підставою для набуття відповідачем права власності на земельні ділянки, відповідно до рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області 10.11.2016 у справі №302/914/16-ц. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області 02.12.2021 у справі №302/914/16-ц, яке набрало законної сили 04.01.2022 зазначене рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.11.2016 за наслідками перегляду його за нововиявленими обставинами було скасовано.
Унаслідок цього відпали правові підстави для набуття відповідачем права власності на зазначені земельні ділянки, тобто на час розгляду цього спору він володіє ними без правових підстав.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.
Суд установив, що право власності на спірні земельні ділянки за відсутності правових підстав було зареєстровано за відповідачем. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивачка з часу її відкриття набула речові права на успадковані земельні ділянки - право володіння та право користування ними і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеними земельними ділянками виникає в позивачки з часу державної реєстрації його права власності на них (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Згідно з ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої таке майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.
У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном.
Виходячи із встановлених у цій справі обставин, суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння власника – ОСОБА_1 поза її волею, у зв`язку з чим підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння відповідача на підставі положень статті 388 ЦК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, то на користь позивачки слід стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на загальну суму 7 321,60 грн, до якої належить: судовий збір при поданні позову у розмірі 6 656,00 грн та судовий збір за заявою про забезпечення позову у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння,- задовольнити.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельні ділянки успадковані нею за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
- земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0017 площею 0,0694 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Присліп, урочище «Біля хати» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1361678721224);
- земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0018 площею 0,1478 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1362221121224);
- земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0019 площею 0,1658 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Присліп, урочище «Над дорогою» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1362246521224);
- земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0020 площею 0,0980 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Присліп, урочище «Город-2» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1361835221224);
- земельну ділянку з кадастровим номером 2122485600:01:001:0021 площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Присліп, урочище «Біля хати» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1361777121224).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на загальну суму 7 321 (сім тисяч триста двадцять одна) гривень 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 06.05.2026.

Повне найменування учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_4 ;
Третя особа: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ – 04350910; місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000.

Суддя	  	О. І. Повідайчик