ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"04" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/623/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді – Петрова В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 2-1035/26 від 25.05.2026) у справі № 916/623/26 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1305574,19 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 1305574,19 грн., з яких: 1293841,00 грн. – основний борг, 2587,68 грн. – інфляційні втрати, 9145,51 грн. – 3% річних.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 22.02.2022 між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діяв Департамент комунальної власності Одеської міської ради, та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу індивідуально визначеного майна комунальної власності, що складається з нежилих приміщень першого поверху загальною площею 49,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання п. 2.1 договору ОСОБА_1 перераховано на поточний рахунок Департаменту грошові кошти у загальній сумі 1293841,00 грн. У подальшому, як вказує позивач, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 916/412/23 розірвано договір купівлі-продажу від 22.02.2022, укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ОСОБА_1 . При цьому позивач зазначає, що 14.11.2025 року Одеською міською радою укладено договір купівлі-продажу об`єкту зі ОСОБА_2 , у пункті 1.1 якого зазначено, що покупець сплатив у повному обсязі ціну продажу об`єкта приватизації, визначену за результатами електронного аукціону, яка становить 1310000,00 грн. Відтак, позивач зазначає, що станом на теперішній час договір купівлі-продажу об`єкта приватизації від 22.02.2022, укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діяв Департамент комунальної власності Одеської міської ради та ОСОБА_1 , розірвано у судовому порядку, у зв`язку з чим відпала правова підстава для подальшого утримання відповідачем грошових коштів, сплачених позивачкою за цим договором, які заявлені позивачем до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/623/26, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.03.2026 р. о 10:30 год.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Виконавчий комітет Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2026 року позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1305574,19 грн. задоволено частково, а саме: стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1293841,00 грн., інфляційні втрати у сумі 2587,68 грн., 3% річних у розмірі 8932,82 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 15664,34 грн.; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради відмовлено.
25.05.2026 р. від ОСОБА_1 до господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 2-1035/26), в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41400,00 грн.
Так, позивач вказує, що ним у позовній заяві про розмір судових витрат повідомлено, що оскільки договором про надання правової допомоги (п. 4.4 додаток 22 до позову) передбачено складання актів про надання правової допомоги після ухвалення судового рішення у справі з метою надання суду остаточних розрахунків, актів виконаних робіт, що є обов`язковими в силу приписів ст. 126 ГПК України, питання про судові витрати вирішуватиметься після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
При цьому, як зауважує позивач, у позовній заяві зазначено орієнтовний розмір витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 40 000,00 грн.
Так, позивач зазначає, що фактична вартість послуг згідно з актом від 22.05.2026 р. про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) за договором про надання правової допомоги склала 41400,00 грн. та підлягає до сплати протягом 10 робочих днів відповідно до п. 4.5. цього договору.
Наразі позивач вказує, що акт про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) містить детальний перелік наданих послуг та виконаних робіт, складених документів, кількість витраченого часу та розрахунки гонорару (відповідно до погоджених сторонами договору у додатку 1 ставок), що також підтверджується складеними адвокатом документами.
Також позивач зазначає, що, виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Водночас позивач наголошує, що діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18). Вирішуючи питання про стягнення зі сторони підтверджених витрат на правничу допомогу, суд оцінює тільки ті обставини, щодо яких сторона заперечує.
Відтак, посилаючись на п.п. 44, 59 постанови ВП ВС від 19 лютого 2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, позивач стверджує, що саме інша сторона зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2026 р. прийнято заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/623/26 до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
04.06.2026 року від Одеської міської ради до господарського суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх. № 19468/26), в якому відповідач просить зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами у справі № 916/623/26, з визначених Одеською міською радою підстав. Так, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 р. у справі № 910/9714/22, відповідач вказує, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Щодо змісту послуги з правового аналізу документів, що мають бути використані під час судового розгляду (згідно з розділом 1 додатка до № 1 до договору), наданих позивачем, на предмет їх належності, допустимості та достатності як письмових доказів, включаючи аналіз та підбір актуальної судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, відповідач зазначає, що жодних конкретних опрацьованих рішень судів будь-яких інстанцій адвокатом позивача не вказано, що ставить під обґрунтований сумнів реальність надання адвокатом таких послуг та свідчить про штучне завищення вартості наданої послуги.
Крім того, відповідач зауважує, що договір купівлі-продажу від 22.02.2022 р. між ОМР та ОСОБА_1 повністю проаналізовано судами двох інстанцій у межах справи № 916/412/23, у якій відповідачем була ОСОБА_1 , а представництво інтересів останньої здійснював то й же адвокат – Стратулат С.Д., з огляду на що аналіз договору, який вже проаналізовано судами і щодо якого є рішення, що набрали законної сили у межах іншої справи, не є трудомістким процесом, оскільки такий адвокат достеменно володіє усіма відомостями щодо обставин укладання / розірвання договору в силу своєї прямої залученості до здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 у справі № 916/412/23. 
Також відповідач стверджує, що не може вважатися складним аналіз рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 р. у справі № 916/412/23; постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 р. у справі № 916/412/23, так як адвокат Стратулат С.Д. здійснював представництво ОСОБА_1 в межах цієї справи, крім того не є зрозумілим, які такі платіжні документи проаналізовано адвокатом з огляду на не зазначення останнім будь-яких ідентифікуючих ознак останніх, що виключає обґрунтованість цієї послуги в цій частині.
Водночас, як зауважує відповідач, аналіз договору купівлі-продажу від 14.11.2025 р. між ОМР та ОСОБА_2 не співвідноситься з предметом позову у справі № 916/623/26, адже єдине, що випливає з цього договору та має сутнісне значення - це факт повторного продажу спірного об`єкта приватизації за адресою: м. Одеса, вул. Ольгіївська, буд. 37, та здійснення оплати вартості такого об`єкта.
При цьому, на думку відповідача, аналіз заяви про повернення (перерахування) надміру зарахованих коштів до бюджету мав би бути здійснений адвокатом Стратулатом С.Д. ще при підготовці вказаної заяви з урахування того, що така заява підписана ним (Стратулатом С.Д.) як представником ОСОБА_1 .
Разом з тим, як стверджує відповідач, відповідь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та ОМР складається з трьох аркушів та містить опис обставин підписання договору купівлі продажу об`єкта приватизації за адресою: м. Одеса, вул. Ольгіївська, буд. 37, ходу розгляду судової справи № 916/412/23, цитування нормативно-правових актів з питання повернення коштів за договорами купівлі-продажу об`єктів приватизації, що розірвані у судовому порядку, вказані відомості достеменно відомі представнику позивача, що вказує про явне завищення вартості вказаної послуги.
Крім того, відповідач додає, що лист відповіді КМУ від 30.06.2025 р. за № 16020/0/2-25 містить у собі хід розгляду проєкту постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку повернення сплаченої переможцем аукціону ціни продажу об`єкта приватизації” та в цілому складається з двох аркушів, опрацювання яких не потребує ні висококваліфікованих знань, ні багато часу, з огляду на невеликий обсяг інформації та відсутність необхідності здійснення саме правового аналізу, адже запитуваний нормативно-правовий акт так і прийнято у порядку, визначеному законом.
Відтак, відповідач зауважує, що загальна вартість послуги оцінена адвокатом у розмірі 11000,00 грн., однак, такий розмір є явно неспівмірний зі складністю справи. Більше того, адвокат не надав детального опису наданої послуги, обмежившись зазначенням лише загального посилання на судову практику у подібних спорах, без конкретики. Також відповідач звертає увагу на обсяг опрацьованих документів, який не є значним, що ставить також під обґрунтований сумнів те, що для їх опрацювання знадобилося аж 11 годин.
Наразі відповідач зазначає, що позовна заява не містить у собі рідкісних, раніше не окреслених судовою практикою прецедентів та кейсів, які потребують глибокого змістовного дослідження та опрацювання, при цьому на підготовку такого обсягу позовної заяви адвокатом витрачено аж 12 годин, що явно не співвідносить з предметом спору. Більше того, Одеська міська рада наголошує, що ця справа є похідною від справи № 916/412/23, розгляд якої ініційовано Одеською міської радою виключно у зв`язку з недобросовісним виконанням позивачем у цій справі взятих на себе зобов`язань за договором купівлі продажу індивідуально визначеного майна комунальної власності від 22.02.2022 р.
Також відповідач вказує, що технічна підготовка, а саме збір пакету додатків до позовної заяви не може вважатися правничою допомогою, адже обмежується суто технічними роботами, не пов`язаними з будь-яким аналізом нормативних та інших документів, актів, формуванням правових позицій тощо, а направлення позовної заяви учасникам справи та подання до Господарського суду Одеської області взагалі відбулося через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС. 
Таким чином, Одеська міська рада зауважує, що підготовка позовної заяви у даній справі не є за своїм характером надскладною, не потребує особливих знань та навичок, предмет спору є типовим, а практика сталою та сформованою, що ставить під обґрунтований сумнів вартість такої послуги у розмірі 24000,00 грн. із загально витрачений часом аж у 12 годин.
Щодо послуги з підготовки відповіді на відзив відповідач стверджує, що відзив містить у собі 6 аркушів тексту (два з яких це перелік учасників справи та додатки), доводи якої зводяться до раніше висловленої адвокатом правової позиції у справі. Фактично на підготовку 4 аркушів тексту адвокатом витрачено 3 години часу, що об`єктивно не може відповідає змісту відповіді на відзив, адже остання знову ж таки складається з цитування нормативно-правових актів та судової практики з питання стягнення коштів з Виконавчого комітету Одеської міської ради як розпорядника бюджетних коштів.
Так, Одеська міська рада наголошує, що витрати на правничу допомогу у розмірі 41400,00 грн. є очевидно надмірними, необґрунтованими та непропорційними, не співвідносяться з предметом спірних правовідносин та вартістю наданих адвокатом послуг, а, отже, розмір таких витрат має бути зменшено судом.
Згідно зі ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Приймаючи до уваги положення статті 221 та 244 ГПК України, враховуючи відсутність необхідності призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове судове рішення без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 та матеріали справи, суд зазначає наступне.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
З матеріалів справи вбачається, що в описовій частині позову заявником наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У вказаному розрахунку вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесло і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме попередні витрати на правничу допомогу становлять 40000,00 грн. При цьому позивач зазначив, що оскільки п. 4.4 договору про надання правової допомоги передбачено складання актів про надання правової допомоги після ухвалення судового рішення у справі, з метою надання суду остаточних розрахунків, актів виконаних робіт, що є обов`язковими в силу приписів ст. 126 ГПК України, питання про судові витрати необхідно вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Так, у підготовчому засіданні 06.05.2026 року представник позивача повідомив, що протягом 5 днів після ухвалення рішення у даній справі до суду буде подана заява щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, про що зазначено у протоколі судового засідання від 06.05.2026 року. 
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Наразі слід зазначити, що під час ухвалення Господарським судом Одеської області рішення від 21.05.2026 р. у справі № 916/623/26 про часткове задоволення позову ОСОБА_1 було вирішено питання щодо розподілу судових витрат лише в частині сплаченого позивачем судового збору, питання розподілу судових витрат позивача на професійну правову допомогу не вирішувалося.
У ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що під час ухвалення господарським судом рішення по даній справі питання стосовно розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося, при цьому позивачем було повідомлено про те, що у разі задоволення позовних вимог повний розрахунок витрат буде надано відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 126, 129 ГПК України, господарський суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
У ч.ч. 4-7 ст. 129 ГПК України передбачено інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
20 лютого 2026 року між адвокатським об`єднанням “Сігна Лігал Груп” (об`єднання, сторона 1) та Лозою Тетяною Альбертівною (клієнт, сторона 2) укладено договір про надання правової допомоги № 20/02/2026, відповідно до п. 1.1 якого об`єднання приймає на себе повноваження та зобов`язання надавати клієнту професійну правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, встановлених цим договором. Здійснення стороною 1 повноважень та виконання обов`язків за договором реалізується одним або кількома адвокатами-учасниками об`єднання.
За умовами п. 1.4 договору від 20.02.2026 останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до ухвалення судами остаточних судових рішень, якими завершується розгляд справ, зазначених в п. 2.1 договору, а в частині здійснення оплати та розрахунків - до повного виконання зобов`язань за договором.
Відповідно до п. 2.1 договору від 20.02.2026 за дорученням клієнта об`єднання: забезпечує захист прав та охоронюваних законом інтересів клієнта з питань повернення коштів, сплачених клієнтом під час укладання договору купівлі продажу від 22.02.2022 р. нерухомого майна м. Одеса, вул. Ольгіївська, буд. 37 з територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності ОМР, стягнення збитків, штрафних санкцій, інфляційних витрат.
Пунктом 2.2 договору від 20.02.2026 сторонами погоджено, що з метою реалізації п. 2.1 цього договору представляє інтереси клієнта у правовідносинах з третіми особами, складає необхідні документи правового характеру та подає їх відповідним особам, надає необхідні консультації, рекомендації і роз`яснення.
Згідно з п. 3.1 договору від 20.02.2026 клієнтом надаються об`єднанню (в тому числі, будь-якому адвокату-учаснику об`єднання) наступні права:
3.1.1. Виступати в якості представника (захисника) клієнта, з повним обсягом всіх повноважень:
- у відносинах з будь-якими третіми особами (фізичними, юридичними, громадськими організаціями), в тому числі (але не виключно), в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування;
- під час здійснення всіх проваджень (кримінальних, провадженнях в справах про адміністративні правопорушення, виконавчих провадженнях та інших), що стосуються Клієнта, на всіх їх стадіях;
- в усіх судових установах України всіх інстанцій, органах, які здійснюють примусове виконання рішень та виконавчих документів (включаючи державних та приватних виконавців), з усім обсягом повноважень, наданих відповідному учаснику судового процесу, стороні виконавчого провадження, в тому числі (але не виключно):
з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, збільшення або зменшення позовних вимог, укладання мирової угоди, оскарження будь-яких судових рішень (ухвал, постанов, тощо); знайомитися з матеріалами судових справ, виконавчих проваджень та матеріалами інших справ, робити з них витяги, знімати копії судових рішень та інших документів, що є в матеріалах справи та отримання яких дозволяється законом; подавати заяви, скарги та клопотання; брати участь в дослідженні доказів та у прийнятті рішень; наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що можуть виникнути в ході реалізації повноважень; заявляти відводи; пред`являти виконавчий документ до виконання, вчиняти дії спрямовані на відкриття, зупинення чи закінчення виконавчого провадження, а також користуватися іншими правами, наданими чинним законодавством України стороні та/або іншому учаснику судового процесу (стороні виконавчого провадження).
3.1.2. З метою отримання інформації та документів, необхідних для надання правової допомоги клієнту, звертатись з адвокатськими запитами до відповідних осіб; використовувати технічні засоби (аудіо-, фото-, відеоапаратуру, тощо); запитувати, отримувати і вилучати речі, інформацію та документи, їх копії, знайомиться з ними; опитувати осіб за їх згодою.
3.1.3. Підписувати від імені клієнта будь-які документи та подавати їх до відповідних органів, організацій та осіб.
3.1.4. Завіряти копії (з використанням печатки або без неї) письмових доказів та інших документів, які використовуються з метою надання правової допомоги клієнту.
3.1.5. Залучати для виконання окремих повноважень, наданих об`єднанню відповідно до цього договору, інших адвокатів (адвокатські бюро та адвокатські об`єднання), експертів та спеціалістів. В цьому випадку об`єднання за необхідності може вимагати від клієнта оформлення відповідних договорів та/або довіреностей на залучених осіб. Повноваження, надані об`єднанню відповідно до цього договору, які реалізовані із залученням інших осіб, вважаються такими, що виконані безпосередньо об`єднанням та підлягають оплаті в розмірі, встановленому цим договором.
У п. 4.1 договору від 20.02.2026 визначено, що розмір оплати за надання правової (правничої) допомоги (гонорару) визначається в додатку 1 до договору, який, у разі його підписання сторонами, є невід`ємною частиною цього договору.
Суми гонорару зазначаються об`єднанням в актах про надання правової допомоги (приймання- передачі робіт та послуг) за відповідні періоди та підлягають оплаті клієнтом в строки передбачені цим договором (п. 4.3 договору від 20.02.2026).
Положеннями п. 4.4 договору від 20.02.2026 закріплено, що акти про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) складаються та надаються клієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати ухвалення судом відповідної інстанції рішення у справі(ах), зазначеній(них) в п. 2.1 цього договору. Вказані акти повинні бути розглянуті, підписані, оплачені та повернуті (в одному примірнику) клієнтом об`єднанню протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту їх отримання.
Приписами п. 4.5 договору від 20.02.2026 передбачено, що оплата гонорару за договором здійснюється клієнтом протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання відповідного акту про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг). Клієнт має право внести в якості передоплати (завдатку) за договором сплатити об`єднанню всю або частину суми гонорару.
Підпунктом 5.2.3 договору від 20.02.2026 вказано, що клієнт зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати об`єднанню вартість наданої правової допомоги (гонорар) в порядку, визначеному договором.
Додатком 1 до договору про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20.02.2026 сторонами погоджені ставки гонорару за 1 годину роботи, а також орієнтовну кількість годин, що може бути витрачена на виконання. 
22 травня 2026 року між адвокатським об`єднанням “Сігна Лігал Груп” (об`єднання, сторона 1) та Лозою Тетяною Альбертівною (клієнт, сторона 2) підписано акт про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) за договором про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20.02.2026 року, відповідно до якого за період з 20 лютого 2026 по 21 травня 2026 р. об`єднання надало клієнту наступні послуги (виконані роботи) у справі № 916/623/26 за позовом Лози Тетяни Альбертівни до Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1305574,19 грн.:
1) Правовий аналіз документів, що мають бути використані під час судового розгляду (згідно з розділом 1 додатка № 1 до договору), а саме: договір купівлі-продажу від 22.02.2022 між ОМР та Лозою Т.А., рішень Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 916/412/23), платіжних документів, договору купівлі-продажу від 14.11.2025 між ОМР та ОСОБА_2 , заяв про повернення (перерахування) надміру зарахованих коштів з бюджету, відповідей Департаменту комунальної власності ОМР та ОМР, лист відповіді КМУ від 30.06.2025 року за № 16020/0/2-25 та інших документів наданих позивачем) на предмет їх належності, допустимості та достатності як письмових доказів, включаючи аналіз та підбір актуальної судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах – 11 годин; вартість 11000,00 грн.;
2) Складання тексту позовної заяви, формування пакету додатків до неї, направлення позовної заяви учасникам справи та подання до Господарського суду Одеської області – 12 годин, вартість – 24000,00 грн.;
3) Складання та подання відповіді на відзив – 3 години, вартість – 3000,00 грн.;
4) Представництво інтересів у суді (участь у судових засіданнях) – 1,7 години; вартість 3400,00 грн.
Відтак, загальна сума гонорару складає 41400,00 грн.
Також у вказаному акті зазначено, що стаж роботи адвоката, який надавав правову допомогу, становить 13 років. Послуги надані (роботи виконані) у повному обсязі, сторони претензій (в тому числі щодо якості результатів роботи та послуг) одна до одної не мають. Оплата гонорару за договором здійснюється клієнтом протягом 10 днів. 
Зазначений акт підписано адвокатським об`єднанням “Сігна Лігал Груп” та Лозою Тетяною Альбертівною. 
У відповідності до ст. 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20.02.2026 р., акт про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) за договором про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20.02.2026 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20.02.2026, ордер на надання правової допомоги № 1664158 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Між тим у ч. 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 № 910/15621/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (аналогічний правовий висновок викладений в додатковій постанові ПЗАГС від 18.03.2025 р. по справі № 916/4066/23).
Відтак, господарський суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі № 916/1340/18.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Між тим, дослідивши та проаналізувавши поданий позивачем акт про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) за договором про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20.02.2026 року, господарський суд зазначає наступне. 
Так, щодо наведених у акті від 22.05.2026 року послуг з правового аналізу документів, що використовувалися під час судового на предмет їх належності, допустимості та достатності як письмових доказів, включаючи аналіз та підбір актуальної судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах - тривалість 11 годин, суд зазначає, що заявлена кількість часу на надання даної послуги є необґрунтованою та не співмірною з наданою послугою. Як вбачається зі змісту даної послуги, а також з матеріалів справи, вказана справа не містить великого об`єму доказів, при цьому для адвоката зі стажем роботи 13 років опрацювання та аналіз двох договорів купівлі-продажу, рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції, а також декількох незначних по об`єму заяв та відповідей, платіжних інструкцій тощо не є занадто складним. 
При цьому суд вказує, що складність справи в цілому не є високою, спір по даній справі № 916/623/26 для кваліфікованого та професійного юриста є спором незначної складності. Також суд додає, що практика з подібних спорів є досить сталою та обширною, тому пошук та аналіз актуальної судової практики не потребує досить значного часу. 
Крім того, судом враховується, що значна кількість обставин, що є важливими для вирішення справи № 916/623/26 були встановленні судом у справі № 916/412/23, тому є преюдиційними у справі № 916/623/26 та не підлягали доказуванню. Відтак, по даній справі не потребувалося від адвоката здійснення додаткових дій, спрямованих на витребування та збір доказів. 
Стосовно послуг, визначених у п. 2 акту від 22.05.2026 року, зокрема, послуги з формування пакету додатків до позовної заяви, направлення позовної заяви учасникам справи та подання до Господарського суду Одеської області тривалістю 12 годин, суд зазначає наступне.
Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05.07.2012 договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” установлено:
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 закону №5076-VI).
Положення ч. 1 ст. 19 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” передбачають, що видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, послуги з формування пакету додатків до позовної заяви, направлення позовної заяви учасникам справи та подання до Господарського суду Одеської області (п. 2 акту) не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені у ст.ст. 1, 19 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”. 
Відповідний висновок щодо видів правничої допомоги наведено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019 р. у справі № 9901/264/19.
Відтак, витрати на здійснення вказаних послуг не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Таким чином, господарський суд враховує, що не всі витрати відповідають критерію необхідності та не всі зазначені позивачем витрати є реальними.
Також суд, серед іншого, звертає увагу саме на виконаний адвокатом обсяг робіт (наданих послуг): складення позовної заяви, яка не є об`ємною, її текст викладено на 15 аркушах, більша частина з яких становить цитування умов договору купівлі продажу, судових рішень у справі № 916/412/23 та положень актів законодавства, що не потребувало значних зусиль адвоката. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження би яких адвокат витратив значний час. 
Таким чином, враховуючи викладене вище, господарський суд зазначає, що не всі витрати, зазначені у акті про надання правової допомоги (приймання-передачі робіт та послуг) за договором про надання правової допомоги № 20/02/2026 від 20 лютого 2026 р., відповідають критерію необхідності та не всі витрати є реальними.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про те, що обґрунтованими та доведеними є витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.
При цьому з урахуванням того, що рішення суду за позовом відбулося частково на користь позивача, відповідно вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню у розмірі 29995,11 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (1305361,50 грн. * 30000,00 грн. / 1305574,19 грн.) згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України. 
При цьому суд зазначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Так, відповідачем – Одеською міською радою заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, оскільки, на переконання міської ради, розмір заявлених позивачем витрат на професійну (правничу) допомогу є надмірними, необґрунтованими та непропорційними, не співвідносяться з предметом спірних правовідносин та вартістю наданих адвокатом послуг.
Наразі обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Наразі у заявленому клопотанні відповідач, посилаючись на судову практику, по-перше, вказує, що вартість послуги правового аналізу документів та підбору судової практики є очевидно завищеною, у зв`язку з чим стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій частині є необґрунтованим, оскільки обсяг опрацьованих документів не є значним, при цьому зміст більшості наявних документів в справі був відомий адвокату та встановлений у справі № 916/412/23. По-друге, відповідач зауважує, що позовна заява не містить у собі рідкісних, раніше не окреслених судовою практикою прецедентів та кейсів, які потребують глибокого змістовного дослідження та опрацювання, водночас справа № 916/623/26 є похідною від справи № 916/412/23 та більшість обставим були встановлені саме у справі № 916/412/23. Також відповідач стверджує, що предмет спору є типовим.
З урахуванням викладеного, відповідач стверджує, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 41400,00 грн. є очевидно надмірною, необґрунтованою та непропорційною, не співвідноситься з предметом спірних правовідносин та вартістю наданих адвокатом послуг, а, отже, розмір таких витрат має бути зменшено судом.
Разом з тим при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited? проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії? зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У п. 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі N 922/445/19 зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Між тим, дослідивши та проаналізувавши подане Одеською міською радою клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд погоджується з доводами міської ради та вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 20 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 244, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх. № 2-1035/26 від 25.05.2026) у справі № 916/623/26 задовольнити частково.
2. СТЯГНУТИ з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1; код ЄДРПОУ 26597691) за рахунок коштів місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Біржова, буд. 1; код ЄДРПОУ 04056919) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000/двадцять тисяч /грн. 00 коп.
3. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 916/623/26 відмовити.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Петров