ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/13859/24		
Провадження № 22-ц/821/607/26		
категорія: 311000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Делікат Ритейл»,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Війтенка Вадима Юрійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делікат Ритейл» про стягнення нарахованої, але не виплаченої під час звільнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, у складі: головуючого судді Стеценко О. С., повний текст рішення складено 19.12.2025,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що 29.05.2024 ОСОБА_1 був призначений на посаду охоронника у ТОВ «Делікат Ритейл». 
13.08.2024 він звільнився з ТОВ «Делікат Ритейл» за власним бажанням.
Зазначає, що відповідач виплатив йому заробітну плату лише за відпрацьований час у травні, червні та липні 2024 року.
Проте не виплатив належну йому від відповідача суму у день звільнення 13.08.2024. 
Зокрема, відповідач не розрахувався за відпрацьований позивачем у серпні 2024 року час та не виплатив компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки. Сума коштів, яка була нарахована і не була виплачена 13.08.2024 відповідачем, становить 3758,60 грн.
За червень 2024 року позивачу після вирахування ПДФО та військового збору відповідач виплатив 6963,25 грн (3829,79 грн - 21.06.2024, 3133,46 грн - 05.07.2024).
Таким чином, заробітна плата позивача за червень 2024 року без вирахування податків та зборів становить 8650 грн.
За липень 2024 року позивачу після вирахування ПДФО та військового збору відповідач виплатив 7124,25 грн (3717 грн - 23.07.2024, 3407,25 грн - 06.08.2024). 
Таким чином, заробітна плата позивача за липень 2024 року без вирахування податків та зборів становить 8850 грн.

Вказує, що за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні його заробітна плата становить 17500 грн. У червні 2024 року було 20 робочих днів. У липні 2024 року - 23 робочих дня. Загалом кількість робочих днів протягом цих двох місяців становила 43 робочих дня. Виходячи з вищевказаного, середньоденна заробітна плата становить 406,97 грн.
Станом на 20.01.2025 час затримки з виплати заробітної плати становить 114 робочих днів. 
Вважає, що середній заробіток за час затримки, який має виплатити відповідач, станом на 20.01.2025 становить 46394,58 грн.
Збільшивши позовні вимоги, остаточно просить стягнути з ТОВ «Делікат Ритейл» на його користь 50153,18 грн, з яких 3758,60 грн – нараховані, але не виплачені під час звільнення кошти, 46394,58 грн – середній заробіток за час затримки розрахунку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що відповідач припустився порушення трудового законодавства і не своєчасно провів з позивачем розрахунок при звільненні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 – адвокат Війтенко В. Ю., вважаючи, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 року підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить ухвалити нове рішення, яким позов з урахуванням збільшених позовних вимог задовольнити.
Стягнути із ТОВ «Делікат Ритейл» на користь ОСОБА_1 50153,18 грн, що включає в себе: нараховану, але не виплачену під час звільнення суму грошових коштів у розмірі 3758,60 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 46394,58 грн.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що під час розгляду справи позивачем та його представником неодноразово було наголошено, що у заяві йде мова про ознайомлення позивача під підпис з повідомленням про нараховані під час звільнення суми, яке роботодавець мав би видати на руки згідно з ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України.
Зазначає, що письмове повідомлення про нараховані під час звільнення суми не є відомістю.
Підписання повідомлення про нараховані суми не підтверджує факту підписання відомості.
Суд першої інстанцчї залишив поза увагою вказаний аргумент і не надав йому належної оцінки, тому висновок суду про належність підпису у відомості ОСОБА_1 не відповідає обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Делікат Ритейл» – адвокат Куценко Д. М. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 року залишити в силі.
Зазначає що ОСОБА_1 у процесі судового розгляду змінював свої свідчення з приводу документу, який він підписував у бухгалтерії ТОВ «Делікат Ритейл», спочатку ОСОБА_1 стверджував, що він дійсно підписував документи про отримання якихось коштів, згодом розпочав стверджувати, що розписався в повідомленні про нараховані під час звільнення суми.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 у заяві від 11.09.2024, адресованій начальнику Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, зазначає, що він при звільненні розписався в бухгалтерії за 3700 грн. Зазначена сума відповідає тій сумі грощових коштів, які підлягали до виплати ОСОБА_1 при звільненні, а саме 3758,60 грн, яка зазначена у відомості на виплату готівки № 1202 за серпень 2024 рік. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно із наказом № 455-к/тр від 28.05.2024 ОСОБА_1 прийнято з 29.05.2024 на посаду охоронника у ТОВ «Делікат Ритейл» з окладом 8650 грн (а.с. 57).
Відповідно до наказу № 660-к/тр від 13.08.2024 ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 58).
З розрахункової відомості за серпень 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 виплачено через банк 3407,25 грн та через касу підприємства 3758,60 грн (а.с. 66).
Відповідно до відомості на виплату готівки № 1202 за серпень 2024 року ОСОБА_1 виплачено 3758,60 грн. У графі «Прізвище, ім`я, по батькові» зазначено ОСОБА_1 , у графі «Підпис про одержання» міститься підпис одержувача (а.с. 67).
З довідки від 18.11.2024 № ДР000000096 вбачається, що сума сплати за серпень 2024 року, яка належить ОСОБА_1 , становить 3758,53 грн (а.с. 68).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 171/25-23 від 05.06.2025, відповісти на питання «Чи виконано підпис у відомості на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202 у графі «Підпис про одержання» ОСОБА_1 ?» не вдалося можливим (а.с. 120-127).
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 11.09.2024, адресованої начальнику Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, останній зазначає, що він при звільненні розписався в бухгалтерії за 3700 грн офіційної заробітної плати, яка мала прийти на карту банку, але кошти не прийшли (а.с. 160-161).
Відповідно до виписки по банківському рахунку позивачу у серпні 2024 року виплачено заробітну плату 06.08.2024 - у сумі 3407,25 грн (а.с. 10).
Згідно наказу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 18.09.2024 наказано здійснити позаплановий захід державного нагляду (контролю) у ТОВ «Делікат Ритейл» на предмет додержання вимог законодавства про працю відповідно до ст. ст. 10, 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану з питань оплати праці та відпустки» (а.с. 48-49).
Згідно з актом проведення позапланового державного нагляду від 01.10.2024, аналізом штатного розпису ТОВ «Делікат Ритейл» установлено, що заробітна плата за другу половину червня 2024 року виплачена 05.07.2024, а заробітна плата за першу половину липня 2024 року виплачена 23.07.2024, тобто через 18 календарних днів, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вимоги ст. 115 КЗпП України (а.с. 51-56).

Мотивувальна частина 
Позиція та мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У даній справі спір стосується стягнення з роботодавця на користь позивача сум належних сплаті при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
За змістом ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Тобто законодавство про працю імперативно покладає на роботодавця обов`язок провести повний розрахунок із працівником у день його звільнення, виплативши всі належні йому суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо).
На вказаному наголошено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25).
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки (п. 2 Порядку № 100).
Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (п. 4 Порядку № 100).
Відповідно до п. 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
При цьому, колегія суддів враховує, що у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №387/326/20 Верховний Суд вказав, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.
У трудових відносинах працівник є слабшою стороною трудових правовідносин, а тому саме він потребує посиленого захисту.
Встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено 13 серпня 2024 року за за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказом ТОВ «Делікат Ритейл» № 660-к/тр від 13.08.2024).
У вказаному наказі роботодавця зазначено про компенсацію за 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.
Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу, звітний період з 01.08.2024 по 13.08.2024, ОСОБА_1 у серпні 2024 року було відпрацьовано - 8 днів
З відомості на виплату готівки № 1202 за серпень 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 виплачено 3758,60 грн. У графі «Прізвище, ім`я, по батькові» зазначено ОСОБА_1 , у графі «Підпис про одержання» міститься підпис одержувача.
З довідки від 18.11.2024 № ДР000000096 вбачається, що сума сплати за серпень 2024 року, яка належить ОСОБА_1 , становить 3758,53 грн.
Позивач ОСОБА_1 не заперечує щодо розміру суми, нарахованої відповідачем за серпень 2024 року, проте наголошував, що відповідної суми він не отримував, не ставив свій підпис про отримання вказаних коштів та не отримав відповідної суми через банк.
Натомість відповідач наголошував, що позивачу виплачено через банк 3407,25 грн та через касу підприємства 3758,60 грн.
У процесі розгляду справи, стороною позивача було заявлено клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, в якому адвокат Війтенко В. Ю. зазначав, що позивач заперечує факт підпису відомості на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202. Просив на вирішення експерта поставити питання «Чи виконано підпис у відомості на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202 у графі «Підпис про одержання» ОСОБА_1 ?»
11.02.2025 відповідачем у підвердження факту виплати всіх належних сум позивачу та для проведення експертизи було надано суду оригінали документів з підписом позивача ОСОБА_1 , у тому числі відомість на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202, яку судом було надано судовому експерту для проведення почеркознавчої експертизи.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 171/25-23 від 05.06.2025, відповісти на питання «Чи виконано підпис у відомості на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202 у графі «Підпис про одержання» ОСОБА_1 .?» не вдалося можливим.
Інших доказів, які б спростовули факт отримання відповідної суми через касу Товариства, матеріали справи не містять.
На ряду з цим, у заяві ОСОБА_1 від 11.09.2024, адресованій начальнику Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, зазначено, що він при звільненні розписався в бухгалтерії за 3700 грн, проте заперечував факт їх отримання.
Слід також зазначити, що в процесі розгляду справи, ні позивач, ні його представник не заперечували того факту, що документ під назвою «відомість на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202» є відомістю про отримання заробітної плати, а не є лише повідомленням про нарахловані суми.
Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено поза розумним сумнівом, що підпис у відомості на виплату готівки за серпень 2024 року від 13.08.2024 № 1202 належить не йому.
Доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не слугують підставою для скасування по суті вірного рішення суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Війтенка Вадима Юрійовича – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко