Справа № 314/4198/23
Провадження № 2/314/32/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026          м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/4198/23 за позовом першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Кривохатько В.В.», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,
за участю прокурора 
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, - Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_1 , сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права власності на неї, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Михайло-Лукашівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (за межами населеного пункту).
На підставі зазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.01.2021 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.
У подальшому, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.02.2021 № 1210, ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку продала ОСОБА_1 .
Разом з тим, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.06.2017 № 8-2789/15-17-СГ, ОСОБА_2 попередньо вже було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером: 2323685200:01:004:0013, що розташована на території Самійлівської сільської (нині Тернуватської селищної) ради Новомиколаївського (нині Запорізького) району Запорізької області.
Отже, на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 ОСОБА_2 вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.
За фактом протиправного набуття ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.07.2022 у справі № 322/213/22, зміненим ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15.11.2022 в частині призначеного покарання, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (кримінальне провадження № 12022087300000006 від 10.02.2022) та призначено покарання у виді штрафу.
З урахуванням вищевказаних обставин, ОСОБА_1 придбав за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.02.2021 № 1210 вказану земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 у особи, яка не мала права її відчужувати.
Таким чином, прокурор зазначає, що з урахуванням положень ст. ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 78, 80, 83, 84, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 21, 388 Цивільного кодексу України, наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ є незаконним, а земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Михайло-Лукашівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , та поверненню у комунальну власність Михайло-Лукашівської сільської територіальної громади в особі Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Окрім вказаного, прокурор зазначає, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.03.2021, Технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, розробленої Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 площею 48,0000 га, до складу якої, крім інших, увійшла земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058.
Право власності на вказану об`єднану земельну ділянку 17.03.2021 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , а розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу щодо земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 – закрито.
У зв`язку з об`єднанням земельних ділянок, кадастровий номер 2321585000:01:002:0058 скасовано, відомості про цю земельну ділянку набули статусу архівних, а її державна реєстрація припинена. Відновлення такого кадастрового номеру чинним законодавством не передбачено.
Наявність зареєстрованої об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 та права власності відповідача ОСОБА_1 на неї унеможливлює як формування у Державному земельному кадастрі окремої земельної ділянки з попередніми межами, так і державну реєстрацію права власності позивача.
З огляду на це, для реального поновлення порушеного права власності недостатньо лише рішення про витребування майна, необхідним є також скасування державної реєстрації об`єднаної земельної ділянки та припинення зареєстрованого права власності на неї.
Отже, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099, здійснена шляхом об`єднання, є неправомірною, оскільки включала земельну ділянку, яка незаконно вибула з власності територіальної громади.
З урахуванням викладеного, а також положень ст. ст. 1, 16, 20, 24, 25, 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 79-1 Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підзаконних нормативно-правових актів, а також наведеної у позовній заяві практики Верховного Суду, прокурор вважає, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 підлягає скасуванню.
Крім того, між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Вільнянськ» укладено договір оренди землі б/н від 24.03.2021, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 площею 48,0000 га, до складу якої разом з іншими земельними ділянками входить земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 площею 2,0000 га. Право оренди 07.04.2021 зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Водночас, враховуючи невідповідність закону наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, фактично ОСОБА_2 не набула необхідного обсягу правомочностей власника щодо реалізації права власності, зокрема, правомочності щодо продажу іншим особам земельної ділянки. Зважаючи на вказане, правомочностей щодо передачі у користування іншим особам земельної ділянки не набув і покупець зазначеної земельної ділянки – ОСОБА_1 . Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 на момент укладення договору оренди фактично залишалася у комунальній власності Михайло-Лукашівської територіальної громади в особі Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Отже, саме вказаний орган був уповноваженим на укладання договорів, зокрема, щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки.
Отже, з урахуванням положень ст. ст. 4, 6, 16 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 80, 83, 93, 124, 125, 126, 202, 203, 215, 216 Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», укладений договір оренди б/н від 24.03.2021 земельної ділянки площею 48,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам законодавства та інтересам держави і суспільства.
Також прокурором зазначається, про набрання 27.05.2021 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким, зокрема, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п. 24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (за окремими винятками), а відтак земельна ділянка площею 2,0000 га (кадастровий номер 2321585000:01:002:0058), що знаходиться на території Михайло-Лукашівської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту, підлягає поверненню у комунальну власність.
Крім того, у позові з посиланням на положення ст. ст. 14, 19, 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 1, 12, 80 Земельного кодексу України прокурором обґрунтовується наявність порушення інтересів держави в особі Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, наявність «суспільного», «публічного» інтересу у пред`явленні позову та констатується бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме невжиття Михайло-Лукашівською сільською радою Запорізького району Запорізької області заходів з метою поновлення порушених інтересів територіальної громади та не звернення останньою до суду з відповідним позовом.
З огляду на викладене, перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області звернувся до суду з вказаною позовною заявою.
Представник відповідача Курилін В.О. з посиланням на положення ст. ст. 387, 388 ЦК України, практику Верховного Суду зазначила про відсутність підстав для витребування земельної ділянки у добросовісного набувача, стверджуючи, що позовна заява не містить належних та допустимих доказів недобросовісної поведінки відповідача. Крім того, зазначила, що задоволення судом пункту 2 та 3 прохальної частини позову фактично призведе до позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на інші земельні ділянки, які увійшли внаслідок їх об`єднання до складу земельної ділянки загальною площею 48,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099, і щодо яких позивачем не заперечується законність їх набуття у власність. Також відповідачем стверджується, що найприйнятнішим способом вирішення даного спору є укладення із Михайло-Лукашівською сільською радою Запорізького району Запорізької області певної мирової угоди із відшкодуванням останній ринкової вартості земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058.
Представником третьої особи – Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області подані письмові пояснення, відповідно до яких Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області було видано наказ від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність». Вищеназваним наказом була затверджена документація із землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку. Третьою особою стверджується, що положеннями Земельного кодексу України не передбачені підстави для відмови у затверджені проекту землеустрою, а відтак Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області було зобов`язано видати наказ від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», який не підлягає скасуванню.
Від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Куриліна В.О. надійшло клопотання, в якому зазначається про відшкодування потерпілому - Михайло-Лукашівській сільській раді Запорізького району Запорізької області в повному обсязі шкоди в розмірі 27 800,00 грн у кримінальному провадженні № 12022087300000006 від 10.02.2022, з огляду на що стверджується, що на даний час Михайло-Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області отримала повну вартість земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, яку ОСОБА_2 незаконно безоплатно приватизувала, скориставшись повторно правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки.
Крім того, від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Куриліна В.О. надійшли додаткові пояснення у справі, згідно з якими ОСОБА_1 було замовлено розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, на підставі якої здійснено поділ земельної ділянки площею 48,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0099 на 3 земельні ділянки, та внаслідок чого було утворено: земельну ділянку площею 6,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0103; земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0102; земельну ділянку площею 40,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0104. Право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 2321585000:01:002:0103, 2321585000:01:002:0102 та 2321585000:01:002:0104 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.10.2024 за ОСОБА_1 . При цьому, межі та значення кутів поворотних точок земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0058 (яку ОСОБА_1 16.02.2021 придбав у власність за договором купівлі-продажу у ОСОБА_2 ) є цілком ідентичними межам та значенням кутів поворотних точок земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0102 (яка була сформована за наслідками розроблення документації із землеустрою у 2024 році). Тобто, земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0102, як річ, має ті ж самі родові та інші спеціальні ознаки, які раніше мала земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0058. Окрім того, сформована земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0102 у відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу України, вже є окремим об`єктом цивільних прав і щодо неї може бути застосовано віндикаційну процедуру, яка виключить можливість безпідставного позбавлення права власності відповідача на інші земельні ділянки. Тобто, у разі зміни прокурором чи позивачем позовних вимог (зміни предмета позову) з урахуванням сформованої земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0102, яка є окремим об`єктом цивільних прав та фактично є земельною ділянкою площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0058 (що раніше була набута у власність ОСОБА_2 ), відповідач сам буде наполягати на якнайшвидшому вирішенні спору.
Ухвалою від 15.01.2026 задоволено клопотання прокурора про закриття провадження у справі в частині позовних вимог. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 48,0000 га, кадастровий номер 2321585000:01:002:0099 за ОСОБА_1 . Повернуто Запорізькій обласній прокуратурі кошти, витрачені на сплату судового збору у розмірі 5 368,00 грн, сплачені на підставі платіжного доручення № 1999 від 29.08.2023. Водночас, продовжено розгляд справи в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.
Крім того, ухвалою від 15.01.2026 задоволено клопотання прокурора про заміну неналежного відповідача. Замінено неналежного відповідача Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ» на належного відповідача Фермерське господарство «Кривохатько В.В.» у зв`язку з укладенням ОСОБА_1 договору оренди землі б/н від 21.03.2025 із вказаним фермерським господарством. Вирішено розглядати справу з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 21.11.2025, у якій прокурор просить витребувати у ОСОБА_1 на користь Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102, площею 2,0000 га та визнати недійсним договір оренди землі від 21.03.2025, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.», щодо передання у користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102, а також стягнути з ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» судові витрати.
У судовому засіданні прокурор просив задовольнити позов у повному обсязі.
Від позивача – Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшло клопотання, в якому орган місцевого самоврядування розгляд справи просив провести за відсутності представника позивача.
Від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Куриліна В.О. надійшла письмова заява, у якій він просить розгляд справи проводити за відсутності відповідача ОСОБА_1 та/або його представника.
Відповідач - Фермерське господарство «Кривохатько В.В.» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву.
Від представника третьої особи – Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні спору третя особа покладається на розсуд суду.
Третя особа – ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.06.2017 № 8-2789/15-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ФОП ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 2323685200:01:004:0013), для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області за межами населеного пункту.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 345053990, право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстровано 13.06.2017.
Надалі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.06.2017, ОСОБА_2 продано вищевказану земельну ділянку ОСОБА_5 .
У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та передано у приватну власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 2321585000:01:002:0058), для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Михайло-Лукашівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 345051053, право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстровано 26.01.2021.
Надалі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.02.2021, ОСОБА_2 продала вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 , право приватної власності якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.02.2021.
Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.07.2022 у справі № 322/213/22, зміненим ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15.11.2022 в частині призначеного покарання, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (кримінальне провадження № 12022087300000006 від 10.02.2022) та призначено покарання у виді штрафу.
Відповідно до мотивувальної частини вироку, внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_2 , направлених на заволодіння шляхом обману земельною ділянкою державної форми власності понад норму безоплатної приватизації, закріплену пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, остання незаконно отримала у власність земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2321585000:01:002:0058, що розташована за межами населеного пункту Михайло-Лукашівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 01.03.2021 та Технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, розробленої Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 площею 48,0000 га, до складу якої разом з іншими земельними ділянками, увійшла й земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058. Власник земельної ділянки площею 48,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 – ОСОБА_1 .
Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Вільнянської міської ради Тищенко М.О. від 23.03.2021 № 57231044 розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 2278750223215 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 – закрито.
Надалі між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Вільнянськ» укладено договір оренди землі б/н від 24.03.2021. Предметом оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 48,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099, для ведення особистого селянського господарства.
Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.04.2021.
Під час судового розгляду цивільної справи також встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.10.2024, Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 площею 48,0000 га, внаслідок чого утворено 3 нові земельні ділянки, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами 2321585000:01:002:0103 площею 6,0000 га, 2321585000:01:002:0102 площею 2,0000 га та 2321585000:01:002:0104 площею 40,0000 га.
Право приватної власності на вищезазначені новоутворені земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 11.10.2024.
Листом Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 07.11.2024 № 459/03 повідомлено, що Філією розроблялись документації із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами 2321585000:01:002:0099, 2321585000:01:002:0058, 2321585000:01:002:0103, 2321585000:01:002:0102, 2321585000:01:002:0104. Запорізька регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» підтверджує те, що новосформована земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102, площею 2,0000 га, цілком ідентична земельній ділянці 2321585000:01:002:0058, тобто є земельною ділянкою із ідентичними межами і ідентичною конфігурацією, яка належала ОСОБА_2 .
Листом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.11.2025 № 10-8-0.37.1-4273/2-25 також повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 сформована за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, яка перенесена до архівного шару у зв`язку з поділом земельної ділянки. Земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 має те ж розташування у просторі що і архівна, враховуючи їх площу та координати поворотних точок їх меж.
Угодою від 30.09.2024 про дострокове розірвання договору оренди землі б/н від 30.09.2024, ОСОБА_1 та Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ» за взаємною згодою сторін домовились розірвати договір оренди землі б/н від 30.09.2024, предметом якого була земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 449447715, розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 2318714623215 щодо земельної ділянки площею 48,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0099 – закрито.
Крім того, між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» укладено договір оренди землі б/н від 21.03.2025, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 площею 2,0000 га строком на 49 років.
Відтак, з урахуванням поданої прокурором заяви про зміну предмету позову, предметом позову у цій справі є витребування земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 площею 2,0000 га, а також визнання недійсним договору оренди б/н від 21.03.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.».
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства – не більше 2,0 гектара.
За таких обставин, реалізація повноважень Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (понад норми безоплатної приватизації, встановлені Земельним кодексом України).
Зі змісту ст. 116 Земельного кодексу України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого набуття права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Власник з дотриманням вимог статті 387 Цивільного кодексу України може відповідно до положень ст. 387 ЦК України витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.
У спорах про витребування майна суд встановлює обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
Оскільки вимога про визнання рішення органу державної влади незаконним та його скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому, позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на яке воно спрямоване. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 у справі № 922/614/19.
Окрім вищевказаного висновку Великої Палати Верховного Суду, близькі за змістом правові висновки також викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц (п. 46) та від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (п. 148).
Велика Палата Верховного Суду у вказаних рішеннях зазначає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Тому не є ефективним способом захисту права власника для мети витребування ним його майна з чужого незаконного володіння оспорювання не тільки рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, але й договорів, інших правочинів щодо спірного майна та документів, що посвідчують відповідне право.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 94); постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14).
Під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу «jura novit curia» - суд знає закони (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). Тому суд має самостійно дати правову оцінку таким правовідносинам.
Правовою підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, площею 2,0000 га, був наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність».
Суд констатує, що вказаний наказ виданий з порушенням вимог ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України, відтак не може вважатися належною підставою для набуття права власності особою на цю земельну ділянку та не породжує відповідних правових наслідків.
Як наслідок, земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 площею 2,0000 га вибула з державної власності через протиправне використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду цільового призначення понад норму, встановлену законом, тобто, така земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, а ОСОБА_2 незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею.
Крім того, після видання Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області незаконного наказу від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» та державної реєстрації цієї земельної ділянки за ОСОБА_2 , в подальшому ця земельна ділянка була продана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.02.2021 ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_1 придбав вказану земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 в особи, яка не мала права її відчужувати та в подальшому зареєстрував право приватної власності на неї.
Згідно з п. 60 – 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)). З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.
В пункті 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначається, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Близькі за змістом висновки наведені також, зокрема, й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 та інших.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, з урахуванням вимог, зокрема, статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.
Матеріалами справи підтверджено, що 16.02.2021 ОСОБА_1 на підставі відплатного договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058.
Однак враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 отримала вказану земельну ділянку з порушенням вимог закону, суд доходить висновку, що задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з володіння особи, за якою воно зареєстровано на праві власності, відповідає правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Суд також зауважує, що 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким, зокрема, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п. 24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області» встановлено, що до складу Михайло-Лукашівської територіальної громади входять наступні території громад: Михайло-Лукашівська, Антонівська, Максимівська, Московська, Привільненська.
Отже, на теперішній час належним власником земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 2321585000:01:002:0102) має бути саме Михайло-Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, оскільки вказана земельна ділянка: 1) належала до земель державної власності; 2) розташована за межами населених пунктів; 3) розташована у межах Михайло-Лукашівської територіальної громади; 4) в силу положень п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України на теперішній час належить до земель комунальної власності.
При цьому, судом враховуються дії відповідача ОСОБА_1 щодо об`єднання та подальшого поділу земельних ділянок, внаслідок яких наразі сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 площею 2,0000 га, яка є земельною ділянкою із ідентичними межами і ідентичною конфігурацією, яка належала ОСОБА_2 з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, що підтверджено інформацією відповідних компетентних органів та установ.
Таким чином, земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102, що знаходиться на території Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту вибула з державної власності з порушенням вимог ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України внаслідок протиправного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду цільового призначення понад норму, встановлену законом, з огляду на що підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та поверненню у комунальну власність Михайло-Лукашівської територіальної громади.
Щодо позовної вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 21.03.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.», суд зазначає наступне.
За змістом п. 1 вказаного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га кадастровий номер 2321585000:01:002:0102, яка розташована на території Михайло-Лукашівської сільської територіальної громади, Запорізького району Запорізької області.
За приписами ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і у порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Такий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Враховуючи невідповідність закону наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.12.2020 № 8-9714/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058, фактично ОСОБА_2 не набула необхідного обсягу правомочностей власника щодо реалізації права власності відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, зокрема, правомочності щодо продажу іншим особам земельної ділянки. Зважаючи на вказане, правомочностей щодо передачі у користування іншим особам земельної ділянки не набув і покупець зазначеної земельної ділянки – ОСОБА_1 . Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 (на теперішній час - 2321585000:01:002:0102) на момент укладення договору оренди фактично залишалася у комунальній власності Михайло-Лукашівської територіальної громади в особі Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Отже, саме вказаний орган був уповноваженим на укладання договорів, зокрема, щодо передачі у користування земельної ділянки.
Крім того, відповідно до законодавства, чинного на момент укладення договору оренди між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» діяв спеціальний порядок передачі в оренду земельних ділянок комунальної та державної власності.
Так, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 вказаного Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу.
Договір оренди спірної земельної ділянки укладений, по-перше, особою, яка не мала права нею розпоряджатися, по-друге, з порушенням встановленого законом порядку, а отже, підлягає визнанню недійсним. Крім того, визнання зазначеного договору недійсним дозволить у повному обсязі відновити права та захистити законні інтереси єдиного правомочного власника спірної земельної ділянки, яким на даний час є Михайло-Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
З урахуванням того, що ОСОБА_2 не набула правомочностей власника, у зв`язку з чим не була уповноважена продавати земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0058 (на теперішній час - 2321585000:01:002:0102), договір оренди земельної ділянки суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Крім того, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.01.2022 у справі № 687/425/20, державній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до запису про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.
Дана позиція узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 року у справі № 672/386/20, а також у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 317/173/24.
З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу прокурора про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 21.03.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102.
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прокурором доведено позовні вимоги належними, допустимими та достатніми доказами.
За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд зауважує, що предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
Суд доходить висновку, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та визнання недійсним договору оренди землі є обґрунтованими, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. При цьому суд враховує доведеність незаконного набуття ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка у подальшому не мала права на її відчуження.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі № 282/1874/18.
Таким чином, судом встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора про витребування у ОСОБА_1 на користь Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельної ділянки з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 площею 2,0000 га, а також визнання недійсним договору оренди землі б/н від 21.03.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.».
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Запорізькою окружною прокуратурою Запорізької області при поданні позову було заявлено 4 позовні вимоги, з яких одна - майнового характеру про витребування земельної ділянки, за яку сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн, а також 3 позовні вимоги немайнового характеру, за які сплачено судовий збір в розмірі 8 052,00 грн (3 х 2 684,00 грн). Загалом прокурором сплачено судового збору в розмірі 10 736,00 грн.
Враховуючи, що ухвалою суду від 15.01.2026 у цій справі, закриваючи провадження в частині позовних вимог, судом постановлено повернути Запорізькій обласній прокуратурі кошти, витрачені на сплату судового збору у розмірі 5 368,00 грн, сплачені на підставі платіжного доручення № 1999 від 29.08.2023, з відповідача ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн (за задоволену позовну вимогу про витребування земельної ділянки) та судовий збір у розмірі 1 342,00 грн (за задоволену позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди землі, як сторони цього договору). Загалом з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 4 026,00 грн.
Водночас, з відповідача Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 342,00 грн (за задоволену позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди землі, як сторони цього договору).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 78, 80, 83, 84, 93, А116, 121, 124, 125, 126, 134 Земельного кодексу України, ст. ст. 76, 78, 80, 81, 89, 141 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 215, 216, 236, 328, 387, 388 ЦК України, суд –

У Х В А Л И В:
Позов першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Кривохатько В.В.», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки задовольнити.
Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Михайло-Лукашівської об`єднаної територіальної громади в особі Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (вул. Космічна, буд. 8, с. Михайло-Лукашеве, Запорізький район, Запорізька область, 70042, ідентифікаційний код юридичної особи 25477986) земельну ділянку з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102, площею 2,0000 га.
Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 21.03.2025, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» (вул. Зарічна, буд. 97, смт. Кам`яне, Запорізький район, Запорізька область, 70050, ідентифікаційний код юридичної особи 19266077), щодо передання у платне строкове користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером 2321585000:01:002:0102 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 59233626).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи: 02909973, місцезнаходження: вул. Матросова, 29-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057,29 розрахунковий рахунок: UA438201720343180001000000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у розмірі 4026,00 грн.
Стягнути з Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» (вул. Зарічна, буд. 97, смт Кам`яне, Запорізький район, Запорізька область, 70050, ідентифікаційний код юридичної особи 19266077) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи: 02909973, місцезнаходження: вул. Матросова, 29-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, розрахунковий рахунок: UA438201720343180001000000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у розмірі 1 342,00 грн.

Реквізити учасників справи:
-прокурор: перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області Максим Соколов, 69061, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 17;
-позивач: Михайло-Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, вул. Космічна, буд. 8, с. Михайло-Лукашеве, Запорізький район, Запорізька область, 70042, ідентифікаційний код юридичної особи 25477986;
-відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
-відповідач: Фермерське господарство «Кривохатько В.В.», вул. Зарічна, буд. 97, смт. Кам`яне, Запорізький район, Запорізька область, 70050, ідентифікаційний код юридичної особи 19266077;
-третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 39820689;
-третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 10.06.2026.

Суддя       Наталія Юріївна Мануйлова

10.06.2026