Справа №524/12252/25
Провадження №2/524/602/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., позивача -  ОСОБА_1 , представника позивача – ОСОБА_2 , відповідача – ОСОБА_3 , представників відповідачів – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Гаражного кооперативу "Кременчуцький", ОСОБА_3 про зобов`язання ГК «Кременчуцький» вчинити дії щодо прийняття ОСОБА_1 до членів кооперативу, як спадкоємця ОСОБА_6 та зобов`язання ОСОБА_3 звільнити гараж № НОМЕР_1 в ГК «Кременчуцький» та передати від нього ключі ОСОБА_1 , ухвалив таке рішення..
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої позовній вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .. За життя її брат, ОСОБА_7 , був членом ГК «Кременчуцький» та користувався гаражем № НОМЕР_1 . Як спадкоємець вона, ОСОБА_1 , звернулась до ГК «Кременчуцький» із заявою про вступ у члени кооперативу. Однак, їй було відмовлено у зв`язку із тим, що станом на дату розгляду її заяви гаражем № НОМЕР_1 користується ОСОБА_3 .. Вважає, що вона має бути прийнята до членів кооперативу, як спадкоємець ОСОБА_7 ..
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ
Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Ядрова Л.О., у відзиві вказала, що відповідач заперечує проти позову. Вказала, що до січня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживали разом та вели спільне господарство. Під час спільного проживання за спільні кошти вони придбали транспортний засіб. Крім того, ними спільно було прийнято рішення про вступ до членів гаражного кооперативу. Зазначила, що внески до кооперативу сплачувались за спільні кошти, а після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_3 продовжила користуватись гаражними приміщенням та вступила до членів кооперативу. Вважає, що членство ОСОБА_3 у ГК «Кременчуцький» є законним і відповідає вимогам законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.
ГК «Кременчуцький» у відзиві вказав, що правлінням кооперативу було прийнято рішення про відмову у прийнятті ОСОБА_1 до членів кооперативу через відсутність у неї правовстановлюючих документів на гараж № НОМЕР_1 . Зазначив, що члени кооперативу володіють гаражними приміщеннями виключно на підставі членства в гаражному кооперативі і право власності ними не набувається. Відповідач вважав, що вступ ОСОБА_3 до членів гаражного кооперативу відбувся відповідно до чинного законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ, ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
12.03.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; закрито підготовче провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2025 та довідкою приватного нотаріуса Волошиної Наталії Анатоліївни від 27.02.2025 №71/01-16.
09.03.2025 ОСОБА_1 подала до ГК «Кременчуцький» заяву в якій просила переоформити гараж № НОМЕР_1 на її ім`я.
13.03.2025 правлінням ГК «Кременчуцький» було прийнято рішення, оформлене протокол, про відмову ОСОБА_1 у переоформленні членства(гаражного боксу № НОМЕР_1 ) на її ім`я в зв`язку із відсутністю правоустановчих документів.
НОРМИ ПРАВА ТА ОЦІНКА СУДУ
Суд приймає до уваги те, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вважала неправомірною відмову у прийнятті її до членів кооперативу, посилаючись на те, що вказане право вона успадкувала.
Заперечуючи проти позову відповідачі вказали, що прийняття відповідача,  ОСОБА_3 , до членів кооперативу відбулось відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням статуту ГК "Кременчуцький".
Отже, в даній справі перед судом постало питання: чи є членство в гаражному кооперативі правом, яке нерозривно пов`язано з особою або є складовою частиною спадщини.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
В свою чергу, положення ст. 1219 ЦК України визначають права та обов`язки які до складу спадщини НЕ входять. Отже, за змістом ст. 1219 ЦК України НЕ входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:  1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;  3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;  5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Аналіз п. 2 ч. 1 ст. 1219 ЦК України свідчить про те, що право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян є правом яке нерозривно пов`язано з особою спадкодавця, однак може бути успадковано у випадках встановлених законом або установчими документами товариства/об`єднання громадян.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про кооперацію» кооперативом є юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
В ст. 6 ЗУ «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, житлово-будівельні (житлові), обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Отже, положення ст. 2 та ст. 6 ЗУ «Про кооперацію» свідчать про те, що гаражний кооператив є об`єднанням громадян і членство в ньому може бути успадковано лише у випадках встановлених законом або установчими документами кооперативу.
Суд приймає до уваги посиланням представника позивача на положення ст. 21 ЗУ «Про кооперацію» та п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 28.06.1991.
Однак, на думку суду, вказані норми не можуть бути застосовані судом з огляду на те, що вони регулюють інші правовідносини ніж ті, які виникли в даній справі.
Так, відповідно до 21 ЗУ «Про кооперацію» право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.
Тобто, відповідно до наведеної норми спадкуванню підлягає саме право власності члена кооперативу, а не його членство в об`єднанні.
Крім того, роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 28.06.1991 теж стосуються успадкування саме права власності члена кооперативу, а крім іншого такі роз`яснення стосувались гаражно-будівельного кооперативу, яким ГК "Кременчуцький" не є.
Отже, суд відзначає, що ЗУ «Про кооперацію» не містить прямої вказівки на те, що членство в кооперативі може бути успадковано.
Відтак, з огляду на відсутність вказівки в законі на можливість спадкування права на членство в кооперативі, суд вважає за необхідне проаналізувати зміст статут ГК "Кременчуцький". Суд відзначає, що положення статуту ГК "Кременчуцький" також не містять вказівки на те, що членство в цьому об`єднанні може бути успадковано.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що право ОСОБА_6 на членство в ГК "Кременчуцький" не входить до складу спадщини.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Суд відзначає, що право на участь в об`єднаннях громадян є одним з фундаментальних прав людини. Вказане право підлягає обмеженню лише у випадках встановлених законом і в межах, достатніх для досягнення мети такого обмеження.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи(частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)(частина перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд вважає, що надані позивачем: копія рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.06.2024 по справі 524/5331/23, копія постанови Полтавського апеляційного суду від 11.12.2024 по справі 524/5331/23, копія заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.06.2025, копія ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.06.2025 по справі 524/7624/25, копія витягу з ЄРДР, копія відповіді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області не є належними доказами у даній справі, оскільки не містять відомостей про предмет доказування. З цих же підстав, суд вважає неналежними доказами долучену до відзиву копію відповіді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що обмеження права людини має відбуватись «згідно із законом». Вказаний принцип означає, що закон повинен бути доступним для зацікавлених осіб і викладеним із достатньою точністю, щоб можна було передбачити його наслідки (див., наприклад, Maestri v. Italy [ВП], № 39748/98, п. 30, ЄСПЛ 2004I, і Jafarov and Others, цит. вище, п. 63) (пункт 92 рішення).
На переконання суду, рішення правлінням ГК «Кременчуцький», оформлене протоколом від 13.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у вступі до кооперативу не відповідає вказаному принципу.
Так, відповідно до п. 3.2. Статуту ГК «Кременчуцький» прийняття в члени ГК «Кременчуцький» здійснюється правлінням на підставі поданої заяви кандидата, та поданої ксерокопії 1-2, 11 сторінок(ксерокопія ID-картки).
Тобто, положення статуту ГК «Кременчуцький» не передбачають необхідності надання будь-яких інших, в тому числі правовстановлюючих, документів.
З цих підстав, суд вважає необґрунтованим рішення правлінням ГК «Кременчуцький», оформлене протоколом від 13.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у вступі до кооперативу.
Однак, з огляду на те, що прийняття/відмова у прийнятті до членів кооперативу є дискреційними повноваженнями правління кооперативу, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГК «Кременчуцький» повторно розглянути заяву  ОСОБА_1 від 09.03.2025, відповідно до вимог статуту кооперативу.
Щодо вимог до  ОСОБА_3 в частині зобов`язання останньої звільнити гараж № НОМЕР_1 в ГК «Кременчуцький».
Суд приймає до уваги те, що  ОСОБА_3 є членом ГК «Кременчуцький», що підтверджується копією посвідчення члена ГК «Кременчуцький» і станом на день розгляду справи відповідач з членів кооперативу не виключена.
В свою чергу, під час розгляду справи судом було встановлено і не заперечувалось сторонами, що гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі ГК «Кременчуцький» не входить до спадкової маси до майна померлого ОСОБА_6 , оскільки є майном ГК «Кременчуцький». 
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.
Отже, право на розпорядження майно кооперативу, в тому числі і право надання майна в користування членам кооперативу, за змістом ЗУ «Про кооперацію», належить органам управління кооперативу.
Відтак, суд вважає, що право надання в користування гаражних приміщень в ГК «Кременчуцький» належить правлінню ГК «Кременчуцький», відповідно до Статуту кооперативу.
З цих підстав, з огляду на те, що гараж № НОМЕР_1 не входить до складу спадщини та приймаючи до уваги положення статуту ГК «Кременчуцький» та ст. 19 ЗУ «Про кооперацію», суд вважає вимогу позивача про зобов`язання ОСОБА_3 звільнити гараж № НОМЕР_1 в ГК «Кременчуцький» та передати ключі від нього такою, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому відмовляє у її задоволенні.
Відтак, суд частково задовольняє позов.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ГК «Кременчуцький» на користь позивача суд стягує судові витрати в сумі 605,60 грн, пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги. Інші судові витрати суд покладає на позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1  до Гаражного кооперативу "Кременчуцький", ОСОБА_3 про зобов`язання здійснити вчинити певні дії – задовольнити частково.
Зобов`язати Гаражний кооператив "Кременчуцький" код в ЄДРПОУ 25164984 повторно розглянути заяву  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 від 09.03.2025.
В іншій частині вимог до Гаражного кооперативу "Кременчуцький" та у задоволенні вимог до ОСОБА_3 – відмовити.
Стягнути із Гаражного кооперативу "Кременчуцький" код в ЄДРПОУ 25164984 на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 судові витрати в сумі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27.04.2026
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ