Справа № 930/2695/25
Провадження № 22-ц/801/1063/2026
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Богоніс Н. Я.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Справа № 930/2695/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,
за участі секретаря судового засідання: Ходакової М.Г.
позивач : ОСОБА_1 
відповідач: Немирівська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду від 03.03.2026 року, постановлене під головуванням судді Богоніс Н.Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради, за участі третьої особи, без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-
Встановив
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Немирівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельні ділянки 0,2500 га та 0,0899 га по АДРЕСА_1 та житловий будинок за тією ж адресою. ОСОБА_1 ,як спадкоємець першої черги за законом, звернулася з письмовою заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини та про отримання свідоцтва про право на спадщину. 21.08.2025 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, а щодо житлового будинку, нотаріус постановою №986/02-14 від 30.10.2025 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що згідно відомостей довідки КП « Немирівське БТІ» №415 від 20.08.2025 року, вищезазначений будинок зареєстрований за ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 01.04.1992 року продав будинок колгоспу «12-річчя Жовтня» . Пізніше чоловік ОСОБА_1 – ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 18.11.1992 року придбав даний будинок у реорганізованого колгоспу - КСП «Граніт». Таким чином у книзі реєстрації прав власності за 1992 рік є невідповідності і неточності, що перешкоджають ОСОБА_1 успадкувати вищезазначений будинок, після смерті її чоловіка ОСОБА_3 . Посилаючись на вказане і на порушені її права ,просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок «А», загальною площею 60,2 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м. веранду «а» , навіс «а1», господарську будівлю «Б», навіс «б», погріб «П», огорожу «1-3» розміщених по АДРЕСА_1 .
Рішенням Немирівського районного суду від 03.03.2026 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення , яким її позовні вимоги задовольнити . Вказала , що суд неправильно визначив предмет спору, оскільки в даному випадку спір стосується виключно спадкового права та встановлення факту неналежного ведення посадовими особами КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» реєстрації в 1992-1993 роках, тому предмет цього спору ніяк не стосується ОСОБА_2 , оскільки доведено, що він продав будинок ще 01.04.1992 року колгоспу «12-річчя Жовтня», тому він не є належним відповідачем у цій справі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає виходячи з наступного.
Відмовляючи у позові суд, виходив із того, що позов пред`явлено не до усіх належних відповідачів, оскільки право власності на спірний житловий будинок згідно довідки, виданої КП « Немирівське БТІ» №415 від 20.08.2025 року ,зареєстроване за ОСОБА_2 , який є належним відповідачем у даній справі. При цьому ОСОБА_1 не заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача ОСОБА_2 у встановлені процесуальним законом строки.
Колегія суддів, з таким висновком суду погодитись не може, оскільки суд невірно встановив обставини ,щодо належного відповідача, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відмову у позові  ,з огляду на наступне. 
Як вбачається , суд обгрунтовував свій висновок лише тим, що згідно довідки КП «Немирівське БТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 , Тульчинським БТІ 08.02.1992 року в реєстровій книзі ФЖІ Р№161 згідно свідоцтва про право на спадщину, а за ОСОБА_3 право власності не зареєстровано. 
Проте висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону, оскільки суд не застосував норми матеріального права, що регулювали питання виникнення права власності на той час та неналежним чином оцінив докази дійсних обставин справи щодо підтвердження права власності і дійшов неправильних висновків у справі .
Доводи апеляційної скарги про те, що спір стосується виключно спадкового права та жодним чином не стосується ОСОБА_2 , оскільки доведено факт продажу ним будинку ще 01.04.1992 року колгоспу «12-річчя Жовтня», а тому він не є і не може являтись належним відповідачем у цій справі ,заслуговують на увагу.
Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги щодо доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування(Ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на господарство №163 від 20.11.1990 року житловий будинок по АДРЕСА_1 дійсно належав колгоспному двору ,головою якого являлась одноособово ОСОБА_4 . (а.с.53-54)
З 15.04.1991 року набув чинності ЗУ «Про власність» в зв`язку з чим із норм ЦК УРСР було вилучено статті про колгоспний двір і юридичний статус такого об`єкту власності як колгоспний двір з 15 квітня 1991 року припинив своє існування.
Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори 04.02.1992 року ,зареєстрованого в реєстрі за №197 ,вбачається ,що на підставі заповіту ,посвідченого виконкомом Стрільчинецької сільської ради народних депутатів 20.07.1987 року від №3, спадкоємцем ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її син ОСОБА_2 , що проживає в м. Іваново . Спадкове майно на яке видане вказане свідоцтво складається з одного одноповерхового саманного ,обкладеного цеглою ,житлового будинку, жилою площею 31,5 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.55-56)
01.04.1992 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу будинку продав колгоспу «12-річчя Жовтня» житловий будинок загальною житловою площею 77,7 кв.м., розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель Стрільчинецької сільської ради народних депутатів. Який посвідчено головою виконкому та секретарем виконкому . (а.с.19)
18.11.1992 року КСП «Граніт» на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідчений секретарем Стрільчинецької сільської ради ,продало ОСОБА_3 житловий будинок ,загальною житловою площею 77,7 кв.м., що знаходиться на в с. Стрільчинці і розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель Стрільчинецької сільської Ради народних депутатів (а.с.17)
Як вбачається із погосподарської книги за 1991 – 1995 роки за особовим рахунком № НОМЕР_1 головою колгоспного двору і його членом була зазначена ОСОБА_4 , а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і припинення колгоспного двору відповідальним головою двору вказаний ОСОБА_3 ,а членами сім`ї - позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (дочка). (.(а.с.140)
Згідно довідки КП «Немирівське БТІ» №415 від 20.08.2025 року, за даними архіву КП «Немирівське БТІ» станом а 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 , Тульчинським бюро технічної інвентаризації 08.02.1992 р. в реєстровій книзі ФЖ1 Р№161, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Немирівською ДНК 04.02.1992 року Р№197. За ОСОБА_3 - право власності не зареєстроване. (а.с.16)
Правовідносини переходу права власності ,що відбувалися у 1992 році , регулювалися чинними на той час положеннями ЦК УРСР, Закону України «Про власність» (№ 697-XII) від 07.02.1991 року, Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 14.09.1979 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР №56 від 31.01.1966 року .
Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. 
Відповідно до п.1. Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР №56 від 31.01.66 реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.
Пунктом 23. Інструкції передбачено ,що на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4).  Якщо на документі про право особистої власності на будинок немає місця для реєстраційного напису, власникові надається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа (додаток N 5).
Згідно ч. 5 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 14.09.1979 року (у редакції на момент посвідчення договорів купівлі-продажу будинку)  у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.
Згідно ст. 128 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року ( в редакції на час укладення договорів купівлі-продажу) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. 
Таким розпорядчим документом на будинок являвся посвідчений секретарем Стрільчинецької сільської ради і зареєстрований виконавчим комітетом Стрільчинецької сільської ради народних депутатів за №14 договір купівлі - продажу будинку від 01.04.1992 року, що вказував на продаж ОСОБА_2 успадкованого ним житлового будинку в с.Стрільчинці , цегляного ,критого жестю ,загальною площею 77,7 кв.м., розташованого на присадибній земельній ділянці присадибних земель Стрільчинецької сільської ради ,колгоспу «12 річчя Жовтня ».
Таким же розпорядчим документом на будинок являвться і посвідчений секретарем Стрільчинецької сільської ради і зареєстрований виконавчим комітетом Стрільчинецької сільської ради народних депутатів договір купівлі - продажу будинку від 18.11.1992 року, що вказував на продаж належного КСП «Граніт» с. Стрільченці житлового будинку в с. Стрільчинці , цегляного ,критого шифером ,загальною площею 77,7 кв.м., розташованого на присадибній земельній ділянці присадибних земель Стрільчинецької сільської ради , ОСОБА_3 .У ньому вказано, що продаж будинку вчинено за 44 800 крб, які покупець ОСОБА_3 сплатив продавцю КСПР «Граніт» с.Стрільчинці повністю при підписанні цього договору. Продавець передав ОСОБА_3 договір купівлі- продажу , будинок, ключі, куди останній вселився у 1992 році і проживав до дня смерті (підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, погосподарською книгою). 
Разом із тим, визнати вказані договори купівлі - продажу дійсними втрачена можливість, оскільки з плином часу сторони за вказаними договорами припинили існування , зокрема, покупець ОСОБА_3 помер ,тобто втратили правоздатність .
І хоча ст.227 ЦК УРСР вимагала, щоб договір купівлі-продажу будинку був не лише посвідчений , а й зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів ,станом на 1992 рік не існувало поняття «державна реєстрація права власності» у сучасному розумінні (як окремої процедури в реєстрі речових прав). Діючі на той час закони не пов`язували момент виникнення права власності з обов`язковою реєстрацією права власності в спеціальних електронних реєстрах, яких тоді не існувало, проте реєстрація договору купівлі- продажу в сільській раді або БТІ на той час і була підтвердженням завершення процедури переходу права.
В той же час ,як вбачається з оригіналу реєстраційного посвідчення Тульчинського Бюро технічної інвентаризації ,жилий будинок по АДРЕСА_1 в цілому з 24.02.1993 року зареєстрований за ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі договору купівлі- продажу ,посвідченого виконавчим комітетом Стрільчинецької сільської ради від 18.11.1992 року ,за реєстровим номером №161.(а.с.18) Отже, реєстраційне посвідчення Тульчинського БТІ від 24.02.1993 року підтверджує , що право власності на жилий будинок розташований в АДРЕСА_1 зареєстровано за гр. ОСОБА_3 . 
Вказане право власності ОСОБА_3 , як і реєстрація за ним житлового будинку з 1993 року по даний час , ніким ,в тому числі жителем м. Іваново росії ОСОБА_2 , не оспорювалась ,а тривале з 1993 року володіння , користування вказаним будинком лише підтверджує фактичне оплатне набуття ним прав на нього, сукупність наявних доказів свідчить про те, що саме ОСОБА_3 був зареєстрованим власником вказаного будинку на момент своєї смерті. Натомість розбіжності, які містяться у довідці КП «Немирівське БТІ» щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 станом на 08.02.1992 року, спростовуються виданим більш пізнім реєстраційним посвідченням, виданим Тульчинським БТІ від 24.02.1993 року. 
Таким чином, висновок суду про те, що житель м. Іваново росії ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі, спростовуються даними оригіналу реєстраційного посвідчення, виданого Тульчинським БТІ від 24.02.1993 року. про те, що з цієї дати власником житлового будинку по АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_3 ,що виключає участь ОСОБА_2 у даній справі в якості відповідача.
Щодо визнання права власності на вищезазначений будинок в порядку спадкування за ОСОБА_1 , то апеляційним судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 , виданим Слобідською сільською радою Овручського району Житомирської області , актовий запис №5 (а.с.7)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Немирівською міською радою 03.01.2025 року ,актовий запис №7 (а.с.8)
04.03.2025 р. за заявою позивача ОСОБА_1 державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. заведено спадкову справу №38/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , із матеріалів якої вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлого являється ОСОБА_1 .
З копії спадкової справи №38/2025 встановлено, що спадковим майном померлого є житловий будинок під АДРЕСА_1 ; земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.58-137)
21.08.2025 державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,2500 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
21.08.2025 державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0899 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.
21.08.2025 державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,1941 га, що розташована розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.
30.10.2025 р. державний нотаріус Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. виніс постанову № 986/02-14 про відмову у вчинені нотаріальної дії, згідно якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , на житловий будинок під АДРЕСА_1 , так як згідно довідки КП «Немирівське бюро технічної інвентаризації» №415 від 20.08.2025 року, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 зареєстровано 08.02.1992 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_2 , а за ОСОБА_3 не зареєстровано . (а.с.21)
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що згідно реєстраційного посвідчення Тульчинського БТІ саме за ОСОБА_3 з 24.02.1993 року і на час його смерті було зареєстроване право особистої власності на спірний житловий будинок , його дружина ОСОБА_1 , яка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування на майно, що належало її чоловіку ОСОБА_3 .
Відповідно до технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1 №03745 від 18.08.2025 року до основних конструктивних елементів входить: житловий будинок «А», веранда «а» , навіс «а1», господарську будівлю «Б», навіс «б», погріб «П», огорожа «1-3». (а.с.13-15)
У зв`язку з тим, що суд невірно застосував норми права та невірно встановив обставини справи , що мають значення для її розгляду, внаслідок чого дійшов висновку, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону ,рішення суду підлягає скасуванню, та ухваленню нового рішення про визнання права власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок «А» загальною площею 60,2 кв.м, веранду «а» , навіс «а1», господарську будівлю «Б», навіс «б», погріб «П», огорожу «1-3» розміщених по АДРЕСА_1 .
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України 
Постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Немирівського районного суду від 03.03.2026 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Немирівської міської ради, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, задовольнити
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право власності на житловий будинок «А» загальною площею 60,2 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м. веранду «а» , навіс «а1», господарську будівлю «Б», навіс «б», погріб «П», огорожу «1-3» розташованих по АДРЕСА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: В.В. Оніщук

В.П. Рибчинський