Справа №760/3267/25
2/760/6116/26

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді - Букіної О.М.,
при секретарі - Рєзанцева Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби м. Києва, ОСОБА_2 про припинення обтяження арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2025 позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом до відповідачів та просить суд припинити обтяження, зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20.05.2011, ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, реєстраційний номер обтяження: 11341408 від 01.07.2011.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.08.2007 між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір №03-645/07-А, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 28 988 доларів США з оплатою по процентній ставці 10,8 % річних.
13.04.2011 Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-184 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 690 932,47 грн.
20.05.2011 державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.
01.07.2011 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20.05.2011 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстроване обтяження на все майно позивача за № 11341408.
31.10.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшло право вимоги до позивача на підставі кредитного договору № 03-645/07-А та договору застави транспортного засобу від 17.08.2007.
27.12.2018 між ТОВ «Локо» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір факторингу № 2712/ФК-1 та договір про відступлення права вимоги за договором застави, до ТОВ «Локо» перейшло право вимоги до позивача на підставі кредитного договору № 03-645/07-А та договору застави транспортного засобу від 17.08.2007.
18.02.2019 між ТОВ «Локо» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги та договір про відступлення права вимоги за договором застави, відповідно до яких ОСОБА_2 набув право вимоги до позивача на підставі кредитного договору № 03-645/07-А та договору застави транспортного засобу від 17.08.2007.
У межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 11.01.2022 були проведені електронні торги, на яких було здійснено продаж заставного транспортного засобу, що належав позивачу, чим було погашено заборгованість за кредитним договором.
Виконавче провадження № НОМЕР_1 від 20.05.2011 було завершене, державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. За інформацією державного виконавця матеріали виконавчого провадження знищені за строком зберігання.
У зв`язку з відмовою виконавчої служби скасувати арешт майна позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою про скасування арешту майна.
Проте, рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23.12.2024 по справі № 760/6781/24 було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 . 
У даному рішенні суд дійшов висновку, що належним способом захисту у даному випадку є вимога саме про припинення обтяження нерухомого майна, а позовна заява про скасування обтяження майна є неналежним способом захисту прав позивача.
На думку позивача, відмова у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту не позбавляє останнього права повторно звернутися до суду з відповідною позовною заявою, однак з належним способом захисту.
Тому, зважаючи на те, що під час закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20.05.2011 державний виконавець у постанові зазначає, зокрема, про повернення виконавчого документа стягувачу є підставою для скасування арешту майна боржника. А оскільки боргові зобов`язання позивача були припинені, виконавче провадження завершено, то продовження існування арешту майна боржника поза межами примусового виконання рішення суду є порушення прав позивача. 
Тому позивач звернувся до суду із даним позовом та просить його задовольнити.
06.02.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження судді Букіної О.М.
Ухвалою суду від 10.02.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
04.06.2025 на адресу суду надійшов відзив на позов від ОСОБА_2 , в якому відповідач зазначив, що не має будь-яких вимог майнового характеру до позивача за кредитним договором № 03-645/07-А від 17.08.2007, укладеним між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Відповідач Солом`янський відділ державної виконавчої служби м. Києва свого відзиву на позов у передбаченому законом порядку не подав.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 24 травня 2021 року по справі № 712/12136/18 провадження № 61-4726сво19 вказав, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , був боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13.04.2011.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 січня 2024 року №362172610, наявне обтяження реєстраційний номер 11341408, зареєстровано 01 липня 2011 року за №11341408 реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття ВП НОМЕР_3 від 20 травня 2011 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник ОСОБА_1 ; обтяжувач ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, заявник ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві.
Згідно з копією листа Солом`янського ВДВС у м. Києві від 05 лютого 2024 року №33877, 20 травня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-184, виданого 13 квітня 2011 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у розмірі 690932,47 грн, 13 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Надати більш детальну інформацію про ВП НОМЕР_3 не має можливості у зв`язку зі знищенням за закінченням терміну зберігання, підстави для задоволення заяви про припинення арешту нерухомого майна боржника відсутні.
Матеріали справи не містять даних про те, що матеріали виконавчого провадження відновлені та як наслідок, вчинення дій держвиконавцем щодо скасування арешту майна ОСОБА_1 може бути здійснено в межах виконавчого провадження у спосіб оскарження дій держвиконавця.
Крім того, відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2024 у цивільній справі № 760/6781/24 за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського ВДВС м. Києва та ОСОБА_2 про скасування обтяження майна, який у задоволенні позову позивачу відмовлено внаслідок неналежного способу захисту та зазначено, що заявлені вимоги позивача підлягають розгляду у належний спосіб захисту в порядку припинення обтяження нерухомого майна, на підставі п.1 ч.2 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з п.1, абз.1 п.5 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. 
Абзацом 1 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
Пунктом 1 ч.7 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України.
Тобто, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, підлягають скасуванню та/або вилученню виключно у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами та прийняття Міністерством юстиції України, його територіальними органами рішення про визнання прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України. 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тобто, спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п.8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі №910/10784/16).
З огляду на вищевикладені норми та наявності встановлених фактів, які зазначені у рішенні суду від 23.12.2024 щодо належного способу захисту, приймаючи до уваги подану заяву відповідачем-2 про визнання позову, суд приходить до висновку про задоволення поданого позову.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-82, 89, 256, 263-265,268, 274,279 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ: 

Позов ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби м. Києва, ОСОБА_2 про припинення обтяження арешту майна, задовольнити.
Припинити обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20.05.2011 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м.Києві реєстраційний номер обтяження: 11341408 від 01.07.2011 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:           О.М. Букіна