04 травня 2026 року Справа № 761/9536/23
Головуючий (суддя-доповідач)
в апеляційній інстанції: ОСОБА_1 Провадження №11-кп/991/61/26

ОКРЕМА ДУМКА
судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 
щодо ухвали від 04 травня 2026 року
(ЧАСТКОВО РОЗБІЖНА)

місто Київ

I. Зміст прийнятого рішення
1. 04.05.2026 колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду /далі - Апеляційна палата/ постановила ухвалу, якою частково задовольнила апеляційну скаргу прокурора - вирок Вищого антикорупційного суду від 19.11.2025 скасувала та на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/ закрила кримінальне провадження №42021000000001761, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2021 за обвинуваченням ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України /далі - КК/.
2. Наведене рішення мотивоване (1) незгодою більшості колегії суддів із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для постановлення виправдувального вироку та (2) наявністю підстав для закриття кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт Офісом Генерального прокурора направлено до суду після закінченням строків досудового розслідування.
II. Стисла позиція щодо ухваленого рішення
3. Із наведеним рішенням більшості колегії суддів, а також із висновком, що є підстави для закриття кримінального провадження, я погоджуюся.
4. Однак вважаю, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні не повинен був надавати правової оцінки тому: були чи ні в суду першої інстанції підстави для ухвалення виправдувального вироку.
III. Детальні міркування
5. Моя незгода з одним із мотивів, яким керувалася більшість колегії суддів, коли скасовувала вирок, обумовлена впевненістю, що, скасовуючи виправдувальний вирок на підставі п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК, суд апеляційної інстанції не може надавати правову оцінку діям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , зокрема в аспекті їх винуватості чи невинуватості.
6. Так, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
7. Згідно з висновками, наведеними Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 у справі №711/3111/19:
7.1.1. в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду;
7.1.2. перевірка судом першої інстанції у підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених ст. ст. 291, 293 КПК, а також виконання ним приписів ст. 219 КПК в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого стосовно якого, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК, має здійснюватися судовий розгляд;
7.1.3. направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті.
7.2. Дійшовши висновку, що обвинувальний акт стосовно обвинувачення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 КК, прокурор Офісу Генерального прокурора склав, затвердив, вручив стороні захисту і направив до суду після закінчення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761, суд першої інстанції, під час апеляційного перегляду - суд апеляційної інстанції, повинен був констатувати, що вказані особи не є обвинуваченими.
7.2.1. У свою чергу судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статус обвинуваченого в порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 337 КПК).
7.2.2. Оскільки, зважаючи на зроблені висновки, у кримінальному провадженні №42021000000001761 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 фактично не набули статусу обвинувачених у порядку, передбаченому законом, то й суди обох інстанцій не могли надавати правову оцінку їх діям в аспекті їх винуватості чи невинуватості.
8. Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду (постанова Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №711/3111/19).
8.1. Та обставина, що в ч. 1 ст. 417 КПК йдеться про скасування обвинувального вироку чи ухвали, але не згадується виправдувальний вирок [суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження], не має істотного значення, оскільки: (1) редакція цієї норми є складовою діючого кримінального процесуального закону від початку введення його в дію у 2012 році, в той час як ч. 1 ст. 284 КПК було доповнено новою підставою для закриття кримінального провадження, яка викладена в п. 10, згідно із Законом №2147-VIII від 03.10.2017; (2) законодавець, формулюючи правило, згідно з яким закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК має відбуватися в суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження, не міг передбачити, що суд першої інстанції, встановлюючи несвоєчасність звернення до суду з обвинувальним актом, не буде застосовувати вказану норму та продовжуватиме судовий розгляд справи, яка незалежно від згоди сторін кримінального провадження підлягає припиненню, шляхом закриття.
8.2. Також неможливим є застосування у цій справі 1-шого реч. ч. 3 ст. 409 КПК [Суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого], ураховуючи те, що за приписами п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо наявні підстави для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
Крім того, враховуючи, що в цьому кримінальному провадженні не має обвинувачених ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими вважати неможливо, адже вони не набули статусу обвинувачених у порядку, передбаченому законом), то їх права й не порушені, а тому норма ч. 3 ст. 409 КПК не релевантна ситуації в цій справі.
IV. Висновок
9. Із огляду на наведене, суд апеляційної інстанції повинен був скасувати виправдувальний вирок і закрити кримінальне провадження лише на тій підставі, що обвинувальний акт прокурор склав, затвердив, вручив стороні захисту і направив до суду після закінчення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761.
10. Водночас колегія суддів в жоден спосіб не повинна була надавати оцінку тому - були в суду першої інстанції чи ні підстави для постановлення виправдувального вироку в цій справі, адже за відсутності обвинувачених відсутні особи, дії яких суд має оцінювати.

Суддя: ОСОБА_1