ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2961/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промо Стар Україна» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Промо Стар Україна» звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а саме просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 року на суму штрафних санкцій 412160,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026 року на суму штрафних санкцій 20000 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0025080902 від 04.03.2026 року на суму штрафних 20000 грн.
В обґрунтування позову товариство зазначило доводи, що оспорювання рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон від 06.07.1995 №265/95-ВР), Податкового кодексу України (далі – ПК України), Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 №3817-ІХ (далі – Закон №3817-ІХ), унаслідок знаходження на авто-газозаправній станції (далі – АЗС, АГЗП), території акцизного складу, що до загальної системи АЗС під`єднана напівпричіп-цистерна без номерних знаків із надписом «пропан-вогненебезпечно», відомості про яку не внесені до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри», не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач стверджує у позовній заяві, що така тимчасова ємність знаходилась на АЗС для проведення регламентних робіт зареєстрованої ємності станції, а її підключення до системи АЗС здійснене технічно, для перекачування пару (газу) до такої тимчасової ємності із загальної системи, оскільки проведення регламентних робіт у протилежному випадку не є можливим. Регламентні роботи тимчасової ємності - гідростатичні випробування, проведені в той самий день, коли проведена перевірка показника рівня на основному резервуарі-посудина № 10804. Дані дії із підключення тимчасової ємності до загальної системи АЗС здійсненні для проведення гідростатичних випробувань та перевірки показника рівня основної ємності (резервуару), із якої вивільняються рештки газу та випарених залишків.
Така тимчасова ємність (резервуар) не використовується товариством у господарській діяльності для реалізації газу споживачам та не бере участі у виробничому процесі щодо перевезення, зберігання та перекачки газу. Даним «резервуаром» є технічна ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М, яка залучена тимчасово для проведення регламентних робіт та зберігання парів, відпрацьованих матеріалів, які повинні проводитись на підприємстві з 25.01.2026 по 10.02.2026 і не перебуває на території акцизного складу. Тимчасова ємність є технологічним тимчасовим обладнанням, яка не підпадає під визначення резервуара, згідно із підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.
Позивач додатково звертає увагу суду, незважаючи на пояснення під час проведення фактичної перевірки, що вимірювання пального в газових ємностей (СВГ) має здійснюватися приладами, що враховують температуру та тиск, відповідач технічно невірно визначив за манометром без відібрання зразків та врахування густини газу, коефіцієнту об`ємного розширення, температури і результати об`єму газу у тимчасовій ємності, зазначені в акті перевірки, є недостовірними.
Відповідно до зафіксованих відповідачем даних манометра на тимчасовій ємності об`ємом 11,2 м. куб, встановлено 0,4 атм., і без з`ясування вмісту ємності відповідач зробив висновок що в ємності знаходиться 11.2 куб. м. газу. Такі обрахунки контролюючого органу бази (об`єму газу) для визначення штрафних фінансових санкцій та відповідно сума в оспорюваному рішенні є помилковими та не відповідають дійсним обставинам.
Також позивач наводить твердження, що відповідач під час проведення фактичної перевірки порушив норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі - Закон №877) щодо відбору зразків продукції та здійснення контрольної розрахункової операції.
Позивач не наводить у позовній заяві підстав щодо істотного порушення порядку проведення фактичної перевірки, які є достатніми для скасування оскаржуваних рішень про застосування до позивача фінансової відповідальності.
Товариство подало до суду також заперечення на відзив на позов, в якому додатково звернуло увагу на доводи позову про помилковість встановлення порушень під час перевірки, а також надало постанову місцевого загального суду, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності директора позивача ОСОБА_1 закрите на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стислий зміст заперечень відповідача.
У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що за результатами фактичної перевірки встановлене порушення позивачем пункту 230.1 статті 230 ПК України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, внаслідок недотримання терміну подання «Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального»; необладнання рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі газової ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри»; встановлення надлишків пального в газовій ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» на суму 412160,00 грн.; відсутність позитивного результату проведення повірки витратоміру-лічильника (паливо роздавальної колонки) PETRO-PRIMUS LPG-1-U зав. № 0710034, в період з 10.06.2023 по 18.06.2023.
Контролюючий орган зазначає, що діяв відповідно до наданих повноважень, перевірка проведена законно, а оспорюване рішення є правомірним, просив у позові відмовити.
Головне управління ДПС у Полтавській області надані докази на виконання вимог ухвал суду щодо порядку та підстав проведення перевірки.

Заяви, клопотання учасників справи.
Відповідач подав клопотання про долучення доказів (акту перевірки із додатками)..

Процесуальні дії у справі.
Суд постановив ухвалу від 20.03.2026, якою позовну заяву залишив без руху.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувані докази від відповідача.
Відповідачем надані відзив та докази на виконання ухвали суду (акт із додатками).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Головним управління ДПС у Полтавській області проведена фактична перевірка ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 39499201) за місцем фактичного провадження діяльності, а саме: Полтавська область, м. Полтава, Шевченківський р-н, вул. Київське шосе, буд. 33, АЗС, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального) п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 72 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Перевірка призначена, відповідно до наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 22.01.2026 № 196-п «Про проведення фактичної перевірки» та направлень № 340, № 341, № 342 від 26.01.2026, в якому зазначені відомості:
« 3 метою контролю за обігом пального, запобігання та виявлення порушень законодавства платниками податків, які здійснюють зберігання, реалізацію пального, наявності ліцензій та на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального) пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), статті 72 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», 
НАКАЗУЮ: 1. Провести з 28 січня 2026 року фактичну перевірку тривалістю 10 діб ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 39499201) за місцем фактичного провадження діяльності, а саме: Полтавська область, м. Полтава, Шевченківський р-н, вул. Київське шосе, буд. 33, АГЗП за період з 10.06.2023 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України.»
Наказ прийнятий на підставі доповідної записки Управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Полтавській області №247/16-31-09-02 від 22.01.2026 наступного змісту:
«Суть питання: з метою контролю за обігом пального, запобігання та виявлення порушень законодавства платниками податків, які здійснюють зберігання, реалізацію пального, наявності ліцензій, виконання функцій, передбачених статтею 72 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», для дослідження можливих ризиків при здійсненні господарської діяльності, управлінню контролю за підакцизними товарами необхідно здійснити фактичну перевірку наступного суб`єкта господарювання…
Пропозиції: Враховуючи вищевикладене, керуючись пунктом 1.2.1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 № 470 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків» (зі змінами та доповненнями), прошу Вашого дозволу на проведення фактичної перевірки ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України працівниками управління контролю за підакцизними товарами за адресою провадження діяльності.»
Під фактичної перевірки позивачу вручений запит про надання документів, серед яких запит про надання документів щодо тимчасової ємності, яка підключена до загальної системи АЗС.
Позивачем листом № 28/01-1 від 28 січня 2026 року надані пояснення наступного змісту:
« 3 приводу знаходження на території АЗС ГОВ «Промо Стар Україна», що розташована за адресою м. Полтава, вул. Київське шосе, буд. 33, автомобіля марки ЗІЛ та напівпричіпу-цистерни повідомляю наступне:
Автомобіль марки ЗІЛ не має жодного відношення до підприємства. Даний автотранспортний засіб знаходився на стоянці, яка є частиною території орендодавця, у якого ТОВ «Промо Стар Україна» орендує АЗС.
Напівпричіп-цистерна перебуває у користуванні ТОВ «Промо Стар Україна» на підставі Договору позички транспортного засобу укладеного 30.01.2023 з ОСОБА_2 , але не використовується підприємством для реалізації, зберігання чи перевезення скрапленого газу пропан-бутан. Використання можливе лише тільки при технічній необхідності для спускання парів з резервуару.
Додатково хочу зазначити, що на момент перевірки Напівпричіп-цистерна була порожньою, на що вказував показник манометра.»
За результатами фактичної перевірки складений акт фактичної перевірки від 06.02.2026 №1360/16-31-09-02-01/39499201 (далі – акт перевірки):
пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, недотримання терміну подання «Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального»;
пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, не обладнання рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі газової ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри»; 
п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», встановлення надлишків пального в газовій ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» на суму 412160,00 грн; 
пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, відсутності позитивного результату проведення повірки витратоміру-лічильника (паливо роздавальної колонки) PETRO-PRIMUS LPG-1-U зав. № 0710034, в період з 10.06.2023 по 18.06.2023. 
До акту перевірки долучені наступні документи:
Х-Звіт, фотофіксація зняття залишків пального з комп`ютерної програми рівнів пального в резервуарах на 1 арк. (Додаток 1), фотофіксація під`єднання газової ємності без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно» до загальної системи АГЗП на 5 арк. (Додаток 2), фотофіксація крану на вузлах під`єднання гнучких шлангів до газової ємності в положенні «Відкрито» на 1 арк. (Додаток 3), фотофіксація крану на вузлах під`єднання гнучких шлангів до газової ємності в положенні «Перекрито» на 1 арк. (Додаток 4), фотофіксація манометру, який встановлений в загальній системі трубопроводів АГЗП та манометру газової ємності внесеної до «Довідки» на 2 арк. (Додаток 5), фотофіксація манометру газової ємності без номерних знаків з надписом «пропанвогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці» на 1 арк. (Додаток 6), фотофіксація технічних характеристик газової ємності без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно» на 2 арк. (Додаток 7), фіскальні чеки на 3 аркушах (Додаток 8), технічні характеристики напівпричіпа-цистерни заправочної ЦППЗ-12-885М (Додаток 9), фіскальний чек № 227812815 від 28.01.2026 (Додаток 10).
Позивачем надані заперечення №17/02-1 від 17.02.2026 на висновки акту фактичної перевірки, до яких не долучені документи на підтвердження доводів товариства, а саме:
«Як було зазначено представником підприємства в поясненні та проінформовано перевіряючих під час проведення фактичної перевірки, що третій так названий резервуар не використовується у господарській діяльності з реалізації газу та ніяким чином не бере участі у виробничому процесі щодо перевезення, зберігання та перекачки газу.
Даним «резервуаром» є технічна ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М, яка була залучена тимчасово для проведення регламентних робіт та зберігання парів, відпрацьованих матеріалів, які повинні проводитись на підприємстві з 25.01.2026 року по 10 лютого 2026 року.
Так як вказана ємність є технологічним тимчасовим обладнанням, тому вона не підпадає під визначення резервуара згідно з п. 230.1.2 ПКУ.
Крім цього хотіли звернути увагу, що неозброєним оком видно, що напівпричіп-цистерна ЦППЗ-12-885 М за призначенням не використовується, на ній порвані шланги, спущені колеса, заіржавіле кріплення до автомобіля, а без під`єднання до автомобіля остання використовуватись за призначенням не може.
Недодавання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М до «ДОВІДКИ» є процедурною помилкою, яка не призвела до втрат бюджету або порушення контролю за обігом пального».
Таким чином, судом встановлена обставина, що позивач у поясненнях під час перевірки, у запереченнях на висновки акту перевірки та у позовній заяві наводить різні пояснення щодо використання і приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М до мережі АЗС (АГЗП), які містять очевидні суперечності між собою:
не може використовуватись тимчасова ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань зареєстрованого резервуару (ємності) № 10804, внаслідок того, що «порвані шланги, спущені колеса, заіржавіле кріплення до автомобіля, а без під`єднання до автомобіля остання використовуватись за призначенням не може», як зазначене в запереченнях на висновки акту перевірки;
а в поясненнях під час проведення перевірки позивач зазначив: «Використання можливе лише тільки при технічній необхідності для спускання парів з резервуару».
Додатково в поясненнях позивач зазначив: 
«Додатково хочу зазначити, що на момент перевірки напівпричіп-цистерна була порожньою, на що вказував показник манометра.», - проте така обставина спростовується фото-доказами долученими до акту перевірки, на яких зафіксовані показники манометру, які позивач у подальшому визнав під час подання заперечень на висновки акту перевірки.
Заперечення позивача №17/02-1 від 17.02.2026 на висновки акту фактичної перевірки залишені без задоволення, про що зазначене у оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях (сторони не надали суду відповідь Головного управління ДПС у Полтавській області на заперечення позивача).
Судовим розглядом встановлена обставина, що позивач на початок проведення фактичної перевірки, у відповідь на запит під час фактичної перевірки, до заперечень на висновки акту перевірки позивачем не надані документи на приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804.
Такі докази надані позивачем тільки під час звернення до суду разом із позовною заявою.
Також судом встановлена обставина, що позивач у наданих контролюючому органу поясненнях листом № 28/01-1 від 28 січня 2026 року, запереченнях не зазначив про обставини приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804.
Зміст пояснень позивача під час проведення перевірки у листі № 28/01-1 від 28 січня 2026 року та у запереченнях відрізняється від пояснень та доказів, які позивач надав суду до позовної заяви.
Докази надання документів відповідачу під час проведення фактичної перевірки у строк визначений у запиті до 30.01.2026 про приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804, позивач суду не надав.
Аналогічно позивач не надав суду докази того, що відповідач відмовився приймати відповідні докази під час проведення перевірки.
Позивач відповідні доводи про відмову у прийняті доказів відповідачем під час проведення перевірки у запереченнях на висновки акту перевірки не зазначив.
Суд здійснює висновок щодо доказів наданих суду позивачем про приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804, які не надані під час проведення фактичної перевірки, у відповідній частині цього рішення суду.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесені наступні податкові повідомлення-рішення:
№00025600705 від 05.03.2026 на суму штрафних санкцій 412160,00 грн., за порушення п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», встановлення надлишків пального в газовій ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» на суму 412160,00 грн.;
розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, що підлягають застосуванню:
«Порушено п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування» (зі змінами та доповненнями) Відповідальність передбачена ст. 20 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-BP «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування (із змінами та доповненнями). Загальна сума фінансових санкцій: 412160,00 грн.»;
№0025070902 від 04.03.2026 на суму штрафних санкцій 20000,00 грн., пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового Кодексу України, не обладнання рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі газової ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри»; 
розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, що підлягають застосуванню:
«Зміст ємності, порушення: не обладнання рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі газової розпорядника яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» Відповідальність передбачена Пунктом 128.1 статті 128 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями) 20 000грн (розмір фінансової санкції за кожне порушення) х 1 (кількість встановлених |порушень) = 20000грн. Загальна сума фінансових санкцій по акту перевірки: 20000,00 грн.»;
№0025080902 від 04.03.2026 на суму штрафних санкцій 20000,00 грн., пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового Кодексу України, незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального за звітні періоди 06.11.2023, 22.04.2024, 23.04.2024,02.05.2024, 04.05.2024, 26.06.2024, 04.07.2024, 30.07.2024, 02.09.2024, 09.10.2024. 14.10.2024, 21.11.2024, 26.11.2024, 24.12.2024, 26.12.2024, 21.01.2025, 29.03.2025, 17.04.2025, 29.06.2025, 30.11.2025;
розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, що підлягають застосуванню:
«Зміст порушення незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального за звітні періоди 06.11.2023, 22.04.2024, 23.04.2024, 02.05.2024, 04.05.2024, 26.06.2024, 04.07.2024, 30.07.2024, 02.09.2024, 09.10.2024, 14.10.2024, 21.11.2024, 26.11.2024, 24.12.2024, 26.12.2024, 21.01.2025, 29.03.2025, 17.04.2025, 29.06.2025, 30.11.2025 Відповідальність передбачена пунктом п. 1281.3 ст. 1281 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) у вигляді накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ - 20 x 1 000 = 20 000,00 грн. Загальна сума фінансових санкцій: 20 000,00 грн.»;
№0025090902 від 04.03.2026 на суму штрафних санкцій 20000 грн.
Податкове повідомлення-рішення №0025090902 від 04.03.2026 на суму штрафних санкцій 20000 грн. щодо порушення пп. 230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України: факт відсутності позитивного результату проведення повірки витратоміра-лічильника (паливо роздавальної колонки за період з 10.06.2023 по 18.06.2023) позивач визнає і не оскаржує.
Позивач оскаржує тільки три податкових повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 форми «С», №0025070902 від 04.03.2026 форми «ПС», №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС».
У змісті акту перевірки встановлені наступні обставини та відомості щодо господарської діяльності позивача на відповідній АЗС (АГЗП):
«ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» зареєстровано акцизний склад, уніфікований № 1007127, за адресою: Полтавська область, м. Полтава, Шевченківський р-н, вул. Київське шосе, буд. 33, АГЗП.
Відповідно договору оренди № 2511 від 01.09.2025р. ТОВ «ФОРТ» Орендодавець (код ЄДРПОУ 30486299), м. Полтава, вул. Київське Шосе, 33) передає а ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» Орендар приймає у тимчасове платне користування майданчик АГЗС площею 150 кв.м. та частину приміщення загальною площею 30 кв. м. за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 33.
Інформація щодо стаціонарних резервуарів, витратомірів та рівнемірів, на акцизному складі уніфікований №1007127, згідно поданих «довідок про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» (з урахуванням коригуючих довідок): №10804, 5 м. куб., Серійний (ідентифікаційний) номер рівнеміра-лічильника №041597, паливороздавальна колонка для скрапленого газу типу PETRO¬PRIMUS LPG-1-U Серійний (ідентифікаційний) номер витратоміра-д №0710034.
Також в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що на території акцизного складу знаходиться ємність УСГЗ-01 об`ємом 5 м. куб. з встановленим магнітострикційним рівнеміром DELPHI 485/ALU/SP/LPG/K SingiePipe/NPT довжиною 1350 мм зав. № 041598. Згідно «довідок про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» (з урахуванням коригуючих довідок) виведена з експлуатації. ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» в ході фактичної перевірки надано завірену печаткою та підписом копію наказу № 07/09-1 від 07.09.2023 про припинення експлуатації резервуару ємності УСГЗ-01.
Під час початку фактичної перевірки (фактичного перебування працівників ДПС на акцизному складі) ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» надано Х-Звіт реєстратора розрахункових операцій про залишки підакцизного пального в резервуарах.
В ході фактичної перевірки проведено фотофіксацію зняття залишків пального з комп`ютерної програми рівнів пального в резервуарах (Додаток 1 до акту перевірки). Надлишків пального не встановлено.
Факт встановлення порушення в частині недотримання терміну подання «Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального».
Стосовно виявленого перевіркою порушення ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України необхідно зазначити про таке.
Реєстр довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального, направлених до контролюючого органу з порушенням термінів, зазначених в підпункті 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України:
Звітна доба/ Граничний термін направлення довідки/ Дата направлення довідки до ДПС України/ Реєстраційний номер довідки: 
06.08.2023/ 07.08.2023/ 08.08.2023/ 9197162250; 
06.11.2023/ 07.11.2023/ 08.11.2023/ 9299301001;
22.04.2024/ 23.04.2024/ 25.04.2024/ 9106091522;
23.04.2024/ 24.04.2024/ 25.04.2024/ 9106093603;
02.05.2024/ 03.05.2024 /04.05.2024/ 9117232231;
04.05.2024/ 05.05.2024/ 06.05.2024/ 9117633863;
26.06.2024/ 27.06.2024/ 29.06.2024/ 9179270911;
04.07.2024/ 05.07.2024/ 06.07.2024/ 9185878540;
30.07.2024/ 31.07.2024/ 01.08.2024/ 9217039326;
02.09.2024/ 03.09.2024/ 04.09.2024/ 9256292043, 9256338791;
09.10.2024/ 10.10.2024/ 11.10.2024/ 9299820547;
14.10.2024/ 15.10.2024/ 16.10.2024/ 9306935723;
21.11.2024/ 22.11.2024/ 23.11.2024/ 9355451104;
26.11.2024/ 27.11.2024/ 28.11.2024/ 9360910056;
24.12.2024/ 25.12.2024/ 26.12.2024/ 9392656186;
26.12.2024/ 27.12.2024/ 28.12.2024/ 9396348344;
21.01.2025/ 22.01.2025/ 23.01.2025/ 9006624325;
29.03.2025/ 30.03.2025/ 31.03.2025/ 9082505612;
17.04.2025/ 18.04.2025/ 19.04.2025/ 9107039601;
29.06.2025/ 30.06.2025/ 01.07.2025/ 9189716109;
30.11.2025/ 01.12.2025/ 02.12.2025/ 9376384115.
Факт не обладнання рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі газової ємності яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри».
Згідно «Довідок про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри (далі Довідка)» (з урахуванням коригуючих довідок) на акцизному складі ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» знаходяться 2 резервуара для ЗВГ:
- ємність Кузполімермаш СУГ об`ємом 5 м. куб. з встановленим рівнеміром рівня пального в резервуарі зав. № 041597 під`єднана до трубопроводів загальної системи автогазозаправочної станції АГЗП);
- ємність УСГЗ-01 об`ємом 5 м. куб з встановленим рівнеміром рівня пального в резервуарі зав. №041598 від`єднана до трубопроводів загальної системи автогазозаправочної станції (АГЗП) та виведена з експлуатації.
Під час проведення фактичної перевірки та перебування на АГЗП (автогазозаправочна станція знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, Шевченківський р-н, вул. Київське шосе, буд. 33) працівниками Головного управління ДПС у Полтавській області встановлено, що до загальної системи АГЗП газової ємності, яка внесена до «Довідки» під`єднана газова ємність без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно» (Додаток 2 до акту перевірки), яка не відображена в «Довідці». 
Технічні, та налагоджувальні роботи на автозаправній станції під час здійснення перевірки станом на 28.01.2026 не проводились.
Отже на акцизному складі знаходяться три газові ємності, дві з яких обладнані рівнемірами-лічильниками та внесені до «Довідки». Третя ємність, яка знаходиться на акцизному складі та під`єднана до загальної системи АГЗП не обладнана рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі та не внесена до «Довідки».
Таким чином ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» порушено вимоги підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.
Факт встановлення надлишків пального в газовій ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри».
Згідно діючої ліцензії ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» - на право роздрібної торгівлі пальним №16010314202400108 термін дії з 01.07.2024 до 01.07.2029, на акцизному складі підприємство використовує реєстратор розрахункових операцій - фіскальний номер - 3000994810.
Під час перебування на АГЗП (автогазозаправочна станція знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, Шевченківський р-н, вул. Київське шосе, буд. 33), працівниками ГУ ДПС у Полтавській області встановлено, що до загальної системи газової АГЗП ємності яка внесена до «Довідки» під`єднана напівпричіп-цистерна без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці».
Також працівниками ГУ ДПС у Полтавській області зафіксовано фотофіксацією, що кран, на вузлах під`єднання гнучких шлангів до газової ємності, знаходиться в паралельному положенні до шлангу тобто «Відкрито» (Додаток 3 до акту перевірки).
В подальшому під час перебування на АГЗП працівниками ГУ ДПС у Полтавській області зафіксовано фотофіксацією, що кран на вузлах під`єднання гнучких шлангів до газової ємності встановлений в положення «Перекрито» (Додаток 4 до акту перевірки).
В ході проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Полтавській області здійснено фотофіксацію манометру, який встановлений в загальній системі трубопроводів АГЗП (Додаток 5 до акту перевірки) та манометру, який встановлений на газовій ємності внесеній до «Довідки» (Додаток 5 до акту перевірки).
Також під час фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Полтавській області здійснено фотофіксацію манометру напівпричіпа-цистерни (газової ємності) без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці». (Додаток 6 до акту перевірки).
Співставлення показників трьох манометрів показує приблизно однакові показники тиску тобто свідчить про те, що напівпричіп-цистерна (газова ємність) без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці» заповнена скрапленим газом.
Виходячи з вищевикладеного слідує, що газова ємність без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці» та не обладнана рівнеміром-лічильником використовується ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» для роздрібної торгівлі скрапленим газом.
Згідно наданого підприємством в ході фактичної перевірки Договору позички від 30.01.2023 (Додаток 8 до акту перевірки), ОСОБА_2 (Позикодавець) передає (Користувачеві) ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» у строкове безоплатне користування напівпричіп марки ПР ЦППЗ-12-885, шассі № 227, цистерна Д/П небез. вант..
Напівпричіп-цистерна ЦППЗ-12-885(885М) - це спеціалізований напівпричіп для перевезення скраплених вуглеводневих газів (СУГ, пропан- бутан). Буква «З» вказує на газовоз, 12 - на номінальний об`єм (м. куб.), 885 - модель призначена для роботи з сідловими тягачами.
Технічні характеристики напівпричіпа-цистерни заправочної ЦШЗ-12- 885М (Додаток 9 до акту перевірки): «Вместимость полезная (при К = 0,85), м3 11,2»
При проведенні фактичної перевірки здійснено фотофіксацію технічних характеристик газової ємності для перевозки скрапленого газу (Додаток 7 до акту перевірки). Згідно даних характеристик газова ємність має об`єм - 12 м. куб (12000 літрів).
Перед початком проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Полтавській області була здійснена контрольна заправка скрапленим газом. Згідно наданого фіскального чека № 227812815 від 28.01.2026 (Додаток 10 до акту перевірки), роздрібна ціна скрапленого газу - 36.80 грн.
Тобто з урахуванням технічної характеристики напівпричіпа-цистерни ЦППЗ-12-885 для перевезення скрапленого газу та ненаданням підприємством інформації щодо залишку скрапленого газу, надлишки підакцизного пального в газовій ємності складають 11200 літрів на суму 412160,00 грн.
Таким чином, в порушення п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції Закону України від 01.06.2020р. №1776-111 (із змінами та доповненнями) не забезпечено ведення, у порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та реалізацію лише тих товарів, що відображені в такому обліку.»
Заперечення позивача щодо неприйняття документів чи оформлення змісту акту перевірки відсутні, які під час отримання акту фактичної перевірки, так і під час подання заперечень на висновки акту фактичної перевірки.
Встановленні в акті фактичної перевірки обставини щодо розміщення тимчасової ємності та підключення її до мережі АЗС (АГЗП) підтверджується фотофіксацією (додатками до акту), як і показники манометру.
Також, до акту перевірки доданий фіскальний чек, на підставі якого відповідачем здійснена розрахункова операція щодо купівлі палива (газу), згідно із яким встановлена ціна товару, що реалізується споживачам.
Ця обставина не заперечується сторонами та підтверджується відповідним доказом, про який зазначені відомості в акті перевірки.
Відносно податкового повідомлення-рішення №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» про подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального за звітні періоди 06.11.2023, 22.04.2024, 23.04.2024,02.05.2024, 04.05.2024, 26.06.2024, 04.07.2024, 30.07.2024, 02.09.2024, 09.10.2024. 14.10.2024, 21.11.2024, 26.11.2024, 24.12.2024, 26.12.2024, 21.01.2025, 29.03.2025, 17.04.2025, 29.06.2025, 30.11.2025 із пропуском граничного строку, то позивач навів наступні доводи у позові.
Позивач зазначив, що дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу). 
Щодо цього порушення встановленого в акті перевірки, то позивач зазначив у позовній заяві, що використовував у господарській діяльності витратоміри лічильники, які офіційно дозволені державними органами, виконав з незначним порушенням вимоги закону щодо передачі даних не з власної вини, тому позбавлений можливості формувати довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/ відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального, у зв`язку з відсутністю відповідного функціонала у витратомірах лічильниках. Вважаємо дії Відповідача такими, що не відповідають нормам національного законодавства тому і не законним є в свою чергу податкові повідомлення-рішення.
Позивач не надав докази, які свідчать про те, що відповідні довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального, направлених до контролюючого органу з порушенням термінів, здійснені внаслідок дій, які об`єктивно не залежали від волі позивача та перешкоджали своєчасно виконати податковий обов`язок.
Судовим розглядом встановлені обставини, що товариство у позовній заяві визнає факт пропуску граничного строку для подання відповідних довідок.
У запереченнях на висновки акту перевірки щодо порушень, на підставі яких прийняті податкові повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026, №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» позивач зазначив:
«Щодо інших порушень, які були виявлені під час перевірки ми вважаємо, що вони були вчинені не навмисно, протягом 2023-2025 року, саме під час дії на території України військового стану».
Доводами позивача щодо протиправності податкових повідомлень-рішень №0025070902 від 04.03.2026, №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» є те, що такі порушення позивачем здійснені без вини та в умовах воєнного стану.
Щодо постанови Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.04.2026 у справі №554/3257/26 (дата набрання законної сили 21.04.2026).
Шевченківським районним судом міста Полтави ухвалена постанова від 09.04.2026 у справі №554/3257/26, якою розглянутий адміністративний матеріал, що надійшов з ГУ ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, Полтава, Полтавська область, 36014) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – невідоме, директора ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА», якому належить АГЗП за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 33, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , - за ч.1 ст. 155-1 КУпАП, встановлене наступне:
«На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП, до протоколу долучений акт про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 та пояснююча записка до нього, жодного іншого доказу до матеріалів справи не надано.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
При цьому, акт перевірки є лише документом, в якому зафіксовано суб?єктивні висновки інспектора, і він не може бути безапеляційним доказом вини без підтвердження іншими фактичними даними.
Тому, доводи ОСОБА_1 про використання спірного резервуару тимчасово для проведення регламентних робіт та зберігання парів відпрацьованих матеріалів, а не у господарській діяльності з реалізації газу, тобто у виробничому процесі щодо перевезення, зберігання та перекачки газу, суд позбавлений можливості перевірити, як і встановити правильність вимірювання пального в газових ємностях (СВГ), оскільки серед доводів ОСОБА_1 зазначено, що вимірювання відбувалось «на око», за манометром без відібрання зразків та врахування густини, коефіцієнту об?ємного розширення, температури, а тому результати є недостовірними. Не відібрання проб рідини зі спірного резервуару та не проведення лабораторного аналізу, на думку ОСОБА_1 , позбавляє можливості однозначно стверджувати, що в ємності саме пальне (підакцизний товар), а не інша суміш.
При цьому, згідно з ДСТУ 4457:2005, технологічні ємності для перетарки не завжди підлягають реєстрації як окремі рівні зберігання в розумінні акцизного складу, якщо вони не використовуються для постійного зберігання.
Тому з?ясування вказаних обставин має суттєве значення для встановлення в діях ОСОБА_1 складу відповідного адміністративного правопорушення.
Крім того, відповідно до копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» до ГУ ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, складених на підставі відповідного акту перевірки.
При цьому усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Разом з тим, суд позбавлений можливості спростувати викладені в письмових поясненнях до протоколу, заперечення ОСОБА_1 , у зв?яку із відсутністю в матеріалах справи інших доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП, окрім акту про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 та пояснюючої записки до нього.
Враховуючи все вищевикладене, розглядаючи справу на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які є конституційними засадами судочинства, суд приходить до висновку, що доказами, які містяться в матеріалах справи, не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.»
Таким чином, судом встановлена обставина закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності директора позивача на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП «Порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю».
Щодо проведення перевірки.
Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 22.01.2026 № 196-п «Про проведення фактичної перевірки» та направлень № 340, № 341, № 342 від 26.01.2026 здійснена фактична перевірка АЗС (АГЗП) позивача, у змісті наказу зазначені наступні відомості: відповідно до пп. 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України: «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального».
У питанні застосування підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, практика Верховного Суду є сформованою і усталеною, та полягає в тому, що ця норма містить дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: (1) отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері. 
Тобто цей пункт передбачає дві альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. 
Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23 наданий правовий висновок щодо мінімальної необхідної інформації, яка зазначається в наказі про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України:
«Однак, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України таких встановлює дві: 
(1) наявність та/або отримання певної інформації; 
(2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.
Саме тому цей підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України має істотну особливість у його застосуванні порівняно з іншими підпунктами цієї норми, яка і зумовлює висновок про те, що саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у рішенні про проведення перевірки не є мінімально достатнім обсягом інформації, яка має відображатися у наказі відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.»
Наказ від 22.01.2026 № 196-п «Про проведення фактичної перевірки» в сукупності із доповідною запискою відповідає вимогам ПК України, підстави для визнання фактичної перевірки такою, що проведена із істотними порушеннями процедури судом не встановлені.
Судовим розглядом встановлене, що фактична перевірка у цьому спорі проведена, відповідно до вимог законодавства, інших доказів чи доводів, які дозволяють суду встановити протилежне, позивач не надав.
Не погоджуючись з оскарженими рішеннями відповідача, позивач звернувся із цією позовною заявою до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
Відповідно до пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального (підпункт 14.1.6).
Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктами 19-1.1.13-19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; організовують роботу, пов`язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями, пачках (упаковках) тютюнових виробів, ємностях (упаковках) з рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, під час їх транспортування, зберігання і реалізації; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначено Законом України №3817-ІХ, що набрав законної сили 27.07.2024.
Відповідно до підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Підпунктом 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України визначене, що розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, зобов`язані на кожному акцизному складі формувати дані про обсяги обігу пального за звітний календарний місяць та фактичні залишки пального станом на перший та останній дні такого місяця у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С.
Для цілей статей 230-233 цього Кодексу скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном), інші гази, бутан, ізобутан за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 обліковуються за умовним кодом 2711 у літрах, приведених до температури 15°С.
Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.
Дані про фактичні залишки пального на перший та останній дні календарного місяця та про обсяг обігу пального за звітний календарний місяць формуються розпорядниками акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, після проведення останньої операції з обігу пального у звітному календарному місяці, але не пізніше 23 години 59 хвилин останнього дня звітного календарного місяця, до початку здійснення операцій з обігу пального у день, що настає за таким останнім днем звітного календарного місяця, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 15 календарних днів, що настають за останнім днем звітного календарного місяця.
На кожному акцизному складі за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД формуються показники про:
обсяги залишків пального на початок та кінець звітної доби, що визначаються шляхом підсумовування обсягів залишків пального в кожному резервуарі на підставі показників рівнемірів-лічильників, встановлених на таких резервуарах, розташованих на такому акцизному складі;
добовий обсяг реалізованого пального, що визначається шляхом підсумовування обсягів реалізованого за звітну добу пального через кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, встановлених на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на такому акцизному складі;
добовий обсяг отриманого пального, що визначається шляхом віднімання від обсягу залишків пального на кінець звітної доби обсягу залишків пального на початок звітної доби та додавання добового обсягу реалізованого пального з такого акцизного складу з додаванням обсягу втраченого пального, зазначеного в акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, та з відніманням додаткового обсягу пального, зазначеного в заявках на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового, зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Фактичні показники витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників щодо обсягів залишків пального та добового обсягу реалізованого пального перераховуються у літри, приведені до температури 15° С, крім показників паливороздавальних колонок та/або оливороздавальних колонок, які виконують функції витратомірів-лічильників.
Під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника визначення даних про обсяги залишків пального та обсяги обігу пального здійснюється у мірах повної місткості, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства, та/або за допомогою рулетки та метроштока або переносного (портативного) рівнеміра-аналізатора, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства. Застосування такого способу вимірювання може здійснюватися не більше 20 календарних днів поспіль (для акцизних складів, які є місцями роздрібної торгівлі пальним, на які отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, - не більше 15 календарних днів поспіль) та не більше чотирьох разів протягом календарного року.
Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу).
В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.
Відповідно до пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого ПК України граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Відповідно до положень пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (пункт 44.6 ст. 44 ПК України).
У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу. У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків (п. 44.7 ст. 44 ПК України).
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 86.1 ст. 86 ПК України визначено, що матеріали перевірки - це:
акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;
заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);
пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки. Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу. Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки, у тому числі в режимі відеоконференції. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Інформація (повідомлення) про розгляд контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, матеріалів перевірки в режимі відеоконференції надсилається платнику податків в електронному вигляді в електронний кабінет. Платник податків має право брати участь у розгляді матеріалів перевірки особисто або через свого представника, у тому числі в режимі відеоконференції, про що зазначає у поданих запереченнях. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податків має право надавати письмові (крім випадків розгляду матеріалів перевірки у режимі відеоконференції) та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду. Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки. Під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень:
встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);
досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності;
досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;
визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу. За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Відповідно до підпунктів 19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.40, 19-1.1.46 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; організовують збір податкової інформації та вносять її до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику; використовують під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків податкову інформацію з інформаційно-телекомунікаційних систем та інших джерел, отриману в порядку та спосіб, визначений цим Кодексом.
Згідно з підпунктами 19-1.1.13 - 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи:
здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом;
здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері;
забезпечують контроль за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку;
здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
організовують роботу, пов`язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями, пачках (упаковках) тютюнових виробів, ємностях (упаковках) з рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, під час їх транспортування, зберігання і реалізації;
забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів;
забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Статтею 80 ПК України визначені підстави для призначення фактичної перевірки, порядок її проведення та оформлення результатів. Також встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме - він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Пункт 12 статті 3 Закону №265/95 зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.
Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95 передбачена приписами розділу V цього Закону.
Стаття 20 Закону № 265/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 №332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2003 року за №331/7652 «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту» (далі – Інструкція №332), Ця Інструкція встановлює єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності.
3. Позначення та скорочення, що вживаються в Інструкції: СВГ - скраплений вуглеводневий газ. ГНС - газонаповнювальна станція. АГЗС - автогазозаправна станція. ГНП - газонаповнювальний пункт. АГЗП - автогазозаправний пункт. ЗВТ - засоби вимірювальної техніки. АЦСГ - автомобільна цистерна скрапленого газу.
4.1. Облік скрапленого вуглеводневого газу на ГНС та ГНП здійснюється в одиницях маси (кілограм), а на АГЗС та АГЗП - в одиницях об`єму (літр) (ДСТУ 3651.0-97). 
4.2. Кількість СВГ визначається одним із методів, передбачених ГОСТ 26976-86:
- масовий - у разі визначення маси шляхом зважування на вагах для статичного зважування (ГОСТ 29329-92);
- об`ємний - у разі визначення об`єму в резервуарах бази зберігання та автоцистернах, а також для обліку СВГ під час продажу на АГЗС, АГЗП;
- об`ємно-масовий - у разі визначення маси СВГ за об`ємом і густиною в умовах фактичної температури.
4.7. Відповідальність за комплектність та належний стан ЗВТ покладається на керівників підприємств - власників ЗВТ, які, в свою чергу, наказом призначають осіб, які здійснюватимуть щоденний контроль за ЗВТ. 
4.8 Підприємства - власники ЗВТ згідно із Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" (113/98-ВР ) складають та узгоджують із територіальними органами Держспоживстандарту перелік засобів вимірювальної техніки, що застосовуються у сфері державного метрологічного нагляду і підлягають повірці (далі - перелік ЗВТ). 
До переліку ЗВТ включають:
- манометри;
- рівнеміри;
- лагометри;
- термометри;
- ваги вагонні;
- ваги автомобільні;
- ваги лабораторні;
- ваги медичні;
- дозатори вагові дискретної дії для відпуску скрапленого газу побутово-комунального споживання;
- колонки для відпуску СВГ;
- резервуари, що оснащені рівнемірами і мають свідоцтва про 
державну метрологічну атестацію або повірку;
- лічильники, встановлені на АЦСГ.
До застосування допускаються вищевказані ЗВТ, типи яких включено до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, допущених до застосування в Україні, або такі, що пройшли державну метрологічну атестацію у порядку, встановленому ДСТУ 3215-95.
ЗВТ, що мають електричне обладнання, допускаються до застосування у вибухонебезпечних зонах під час роботи з СВГ лише за умови, якщо вони відповідають вимогам пункту 7.3 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів ( z0093-98 ). 
4.9. Керівники підприємств та особи, що відповідають за правильність проведення вимірювань і стан ЗВТ, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.
5.2.4. Інформація про кількість СВГ, що надійшов на підприємство в автоцистернах, зазначається у журналі оперативного обліку СВГ за формою №2-ГС і після здавання звіту матеріально відповідальною особою в бухгалтерію оприбутковується за бухгалтерським обліком.
5.2.8. Послідовність проведення технологічних операцій під час зливання СВГ з автоцистерни та здійснення при цьому заходів із забезпечення безпеки праці визначається інструкціями з охорони праці, розробленими та затвердженими згідно з вимогами статті 13 Закону України "Про охорону праці" ( 2694-12 ).
Відповідно до пункту 1, 2, 3 Наказу Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 року за №805/15496, «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» (далі – Інструкція №281/171/578/155), Ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і 
нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).
Позначення та скорочення: ПРК - паливороздавальні колонки, ОРК - оливороздавальні колонки.
Терміни та визначення: засіб вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) - технічний засіб, який застосовується під час вимірювань і має нормовані метрологічні характеристики.
Пунктом 4 Інструкції №281/171/578/155 визначене наступне:
4.1.3 Повірці згідно із Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" ( 113/98-ВР ) підлягають вертикальні і горизонтальні резервуари, вимірювачі температури, рівня та густини, металеві рулетки з вантажем, метроштоки, рівнеміри, ПРК і ОРК, об`ємні лічильники, ваги, залізничні та автомобільні цистерни та інші ЗВТ, що використовуються під час визначення об`єму та маси нафти та нафтопродуктів.
4.2 Методи та засоби визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів.
4.2.1 Облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об`єму.
Для визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об`ємно-масовий статичний, об`ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об`ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ
26976.
4.2.5 Об`ємний метод вимірювань.
4.2.5.1 Об`ємним методом вимірюється лише об`єм нафтопродукту. Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються ПРК і ОРК, що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози.
4.2.5.2 Під час реалізації споживачам світлих нафтопродуктів та олив споживачам на АЗС мають застосовуватись лише паливороздавальні колонки з допустимою відносною похибкою в умовах експлуатації в усьому діапазоні температур не гіршою, ніж +- 0,5% та оливороздавальні колонки з допустимою основною відносною похибкою не гіршою, ніж +- 1,0% з реєстраторами розрахункових операцій відповідно до вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ).
4.2.5.3 Об`єм нафтопродукту під час його відпуску власникам автомобільного транспорту вимірюється у режимах дистанційного і місцевого керування ПРК і ОРК.
4.2.5.4 Для дистанційного керування ПРК і ОРК мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп`ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів.
4.2.5.5 Місцеве керування ПРК і ОРК має передбачати можливість функціонування з РРО.
4.2.5.6 Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку ПРК і ОРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1% від об`єму відпущених 
пального або олив.
4.2.5.7 Сумарний об`єм нафтопродуктів, відпущених через ПРК та ОРК, не може використовуватись для обліку маси нафтопродуктів.
Відповідно до пункту 28 ч. 2 статті 46 Закону №3817-ІХ, Методика визначення об`єму необлікованого пального встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 року № 444 затверджена Методика визначення об`єму необлікованого пального, згідно якої ця Методика розроблена з метою визначення об`єму необлікованого пального, виявленого під час його зберігання та/або реалізації, зокрема для цілей застосування пунктів 26 - 28 частини другої статті 46 Закону України №3817-ІХ (далі – Методика №444).
Вказана Методика набрала чинності 18.04.2025.
Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8, 10, 12, 13 Методики №444 визначене наступне:
Облік пального
5. Облік пального, зазначеного у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Кодексу, суб`єктами господарювання, які є розпорядниками акцизних складів, ведеться в одиницях об`єму та вимірюється в літрах, приведених до температури 15° C.
Відображення технологічних операцій ведеться за марками пального із зазначенням коду та опису пального за кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД.
6. Результати вимірювань об`єму скрапленого газу, приведеного до температури 15° С, використовуються для ведення обліку обігу скрапленого газу згідно з вимогами Кодексу та Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів.
У місцях роздрібної торгівлі ведеться облік фактично відпущеного об`єму скрапленого газу, при цьому об`єм відпущеного скрапленого газу вважається об`ємом, приведеним до 15° С.
Відображення технологічних операцій ведеться за марками скрапленого газу відповідно до статей 230-233 Кодексу за умовним кодом 2711 згідно з УКТЗЕД.
7. Порядок бухгалтерського обліку скрапленого газу та іншого пального встановлюється обліковою політикою суб`єкта господарювання, яка розробляється і затверджується відповідно до норм законодавства та цієї Методики.
8. Засоби вимірювальної техніки повинні відповідати вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.
Методи визначення маси та об`єму пального
10. Вибір методу визначення маси скрапленого газу залежить від технічних можливостей та наявності засобів вимірювальної техніки на місці проведення технологічної операції.
Визначення маси та об`єму скрапленого газу здійснюється згідно з вимогами Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Мінпаливенерго від 3 червня 2002 року № 332.
Визначення об`єму необлікованого пального
12. Пальне, виявлене контролюючим органом під час перевірки, що розміщується в місцях зберігання пального, які не зареєстровані як акцизні склади у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового відповідно до статті 230 Кодексу, зокрема з урахуванням підпунктів 14.1.6 і 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, вважається необлікованим.
13. Об`єм пального вважається необлікованим у разі:
1) перевищення на акцизному складі фактично наявного обсягу обігу або залишків пального порівняно з обсягами, які зареєстровані у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 р. № 408 “Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового” (Офіційний вісник України, 2019 р., № 43, ст. 1485), у розмірі відповідно до пунктів 27 і 28 частини другої статті 46 Закону;
2) зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, перевищення залишків пального порівняно з обсягами, які зареєстровані у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, у розмірі відповідно до пунктів 27 і 28 частини другої статті 46 Закону.
Відповідно пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С. Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою. Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірівлічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу). В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює. 
Згідно із пунктом 1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірівлічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891 (далі - Порядок № 891), цей Порядок визначає процедуру створення та ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Реєстр), а також порядок передачі облікових даних (обсягу обігу та залишку пального) з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів. 
Відповідно до підпункту 5 пункту 5 Порядку № 891, електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу, містять: зведені за добу підсумкові облікові дані щодо: обсягів фактичних залишків пального на початок та кінець звітної доби та добового обсягу обігу пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С, у розрізі всіх наявних у розпорядника акцизного складу акцизних складів з уніфікованою нумерацією - для усіх розпорядників акцизних складів, крім зазначених в абзаці третьому цього підпункту; добового фактичного обсягу реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С, - для розпорядників акцизних складів, на акцизних складах яких провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне). 
Пунктом 6 Порядку № 891 визначене, що електронні документи для наповнення Реєстру, що містять інформацію, зазначену в підпунктах 5 і 6 пункту 5 цього Порядку, формуються та надсилаються розпорядниками акцизних складів щодня (крім днів, у які акцизний склад не працює). Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу (обсяг реалізованого та обсяг отриманого) пального, зазначені в підпункті 5 пункту 5 цього Порядку, формуються після проведення останньої операції з обігу пального за звітну добу, але не пізніше 23 години 59 хвилин такої доби, до початку проведення операцій з обігу пального за добу, що настає за звітною добою, та подаються до ДПС не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою. Підтвердженням розпоряднику акцизного складу прийняття/неприйняття його електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру є квитанції в електронному вигляді у текстовому форматі, які надсилаються йому держателем Реєстру протягом операційного дня. Датою та часом надсилання електронного документа для наповнення Реєстру / коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру держателю Реєстру є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо протягом операційного дня держателем Реєстру не надіслано квитанції про прийняття/неприйняття електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру, такий електронний документ вважається прийнятим.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку у численних постановах.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо правомірності проведення фактичної перевірки. 
Суд встановив, що в наказі про проведення фактичної перевірки, зазначено мінімально достатній обсяг інформації щодо підстави для проведення перевірки позивача.
Судом встановлена обставина того, що перевірка призначена саме на підставі здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері, відповідно до пп. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, що відповідає мінімально допустимому обсягу інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. 
Судом не встановлені істотні порушення відповідачем порядку призначення та проведення фактичної перевірки, що є автономними та достатніми для скасування оспорюваного рішення у цій справі, а обставини даної справи не є подібними до правових висновків у постановах Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 та від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23.

Щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Наявність на території акцизного складу тимчасової ємності для зберігання пального, яка під`єднана до мережі АЗС (АГЗП) та не зареєстрована у встановленому законом порядку.
Суд встановив, що позивач використовував тимчасову ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для зберігання пального (СВГ), яка підключена до загальної системи АЗС (АГЗП), тобто в місці зберігання пального (на території акцизного складу) наявний резервуар, який не зареєстрований, як акцизний склад у системі електронного адміністрування реалізації пального та не обладнаний відповідними рівнемірами-лічильниками та витратомірами-лічильниками (паливороздавальних колонок).
Суд оцінює критично доводи позивача, що дана тимчасова ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М призначена для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804, оскільки як встановлено судовим розглядом під час проведення фактичної перевірки (надання відповіді на запит), розгляду заперечень на висновки акту фактичної перевірки, позивач такі доводи не зазначив, докази проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804 надав вперше суду, тобто на час проведення перевірки такі докази відповідачу не надані.
Судом встановлена обставина, що позивач у поясненнях під час перевірки, у запереченнях на висновки акту перевірки та у позовній заяві наводить різні пояснення щодо використання і приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М до мережі АЗС (АГЗП), які містять очевидні суперечності між собою:
не може використовуватись тимчасова ємність (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань зареєстрованого резервуару (ємності) № 10804, внаслідок того, що «порвані шланги, спущені колеса, заіржавіле кріплення до автомобіля, а без під`єднання до автомобіля остання використовуватись за призначенням не може», як зазначене в запереченнях на висновки акту перевірки;
а в поясненнях під час проведення перевірки позивач зазначив: «Використання можливе лише тільки при технічній необхідності для спускання парів з резервуару».
Додатково в поясненнях під час перевірки позивач зазначив, що на момент перевірки напівпричіп-цистерна була порожньою, на що вказував показник манометра, проте така обставина спростовується фото-доказами, долученими до акту перевірки, на яких зафіксовані показники манометру, які позивач у подальшому визнав під час подання заперечень на висновки акту перевірки.
Судовим розглядом встановлена обставина, що позивач на початок проведення фактичної перевірки, у відповідь на запит під час здійснення фактичної перевірки та до заперечень на висновки акту перевірки не надав документи на приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804.
Такі докази надані позивачем тільки під час звернення до суду разом із позовною заявою.
Позивач у наданих контролюючому органу поясненнях листом № 28/01-1 від 28 січня 2026 року, запереченнях на висновки акту фактичної перевірки не зазначив про обставини приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804.
Зміст пояснень позивача під час проведення перевірки у листі № 28/01-1 від 28 січня 2026 року та у запереченнях відрізняється від пояснень та доказів, які позивач надав суду до позовної заяви.
Докази надання документів відповідачу під час проведення фактичної перевірки у строк визначений у запиті до 30.01.2026 про приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804, позивач суду не надав.
Аналогічно позивач не надав суду докази того, що відповідач відмовився приймати відповідні докази під час проведення перевірки.
Позивач відповідні доводи про відмову у прийняті доказів відповідачем під час проведення перевірки у запереченнях на висновки акту перевірки не зазначив.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Додатково дії контролюючого органу повинні відповідати «належному урядуванні», коли процедура визначення грошових зобов`язань платнику податків буде відбуватись із неухильним дотриманням закону та із превалюванням рішень та інтересів платника податку (доктрина - «in dubio pro tributario», дослівно з латини - «до платника з повагою»).
За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
На підтвердження правомірності формування даних податкового обліку платник податку повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.
Згідно із вимогами пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22, від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22, від 30.09.2025 у справі №520/22949/24.
Невиконання вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачає відповідальність у вигляді фінансових санкцій.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85 ПК України).
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.
Подібний висновок щодо обов`язку надання документів під час перевірки викладений у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2025 року у справі №1540/4631/18.
Наведеними нормами законодавства визначене, по-перше, обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів; по-друге, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами; по-третє, якщо якісь документи не надані платником податків під час перевірки (включаючи розгляд заперечень на висновки акту такої перевірки), то таке ненадання ототожнюється з відсутністю таких документів під час перевірки.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо належного проведення податкової перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до податкових обов`язків.
Суд висновує, що поведінка позивача, як платника податку, є суперечливою та пов`язана із невиконанням податкового обв`язку надання документів необхідних для проведення фактичної перевірки.
Суд не приймає надані позивачем докази, про приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804, оскільки такі докази позивач не надав під час перевірки і не повідомив контролюючому органу про наявність таких доказів.
Стаття 20 Закону №265/95 також визначає, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 
1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 
2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, ненадання на початок проведення фактичної перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі №420/12275/22.
Правила і пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, і абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР покладають саме на платника податків обов`язок надати усі документи, пов`язані з предметом перевірки, якими у спірному випадку є документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). За таких обставин у випадку належної обізнаності платника податків та/або його уповноваженої особи про проведення контролюючим органом фактичної перевірки добросовісний платник податків повинен був надати відповідні документи саме на товар, що знаходився на час проведення фактичної перевірки у місці продажу.
Суд звертає увагу на положення пункту 44.6 статі 44 Податкового кодексу України, яким визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки (пункт 86.7 статті 86 Податкового кодексу України).
Верховний Суд вже неодноразово аналізував положення статей 44, 85 Податкового кодексу України у їх взаємозв`язку і сформовані ним підходи щодо застосування означених норм податкового законодавства є усталеними – постанова від 03 березня 2026 року у справі №140/6980/24.
У постановах від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15, від 06.08.2019 у справі № 160/8441/18, від 31.01.2020 у справі №826/15328/18, від 03.10.2023 у справі №420/534/20 Верховний Суд сформулював висновок, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. 
Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності. 
Таким чином, обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.
У постановах від 08.09.2019 у справі №802/1069/13-а, від 01.04.2020 у справі №640/637/19, від 04.03.2020 у справі №0440/5658/18 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. 
При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, контролюючий орган до прийняття рішення за результатами такої перевірки зобов`язаний призначити та провести позапланову перевірку.
Наведені висновки стосуються саме права платника податків надати документи, які не були ним надані під час перевірки разом з запереченнями на акт перевірки і до прийняття рішення за результатами такої перевірки.
Якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки (згідно доводів позивача у нього були наявні електронні документи, проте перевіряючи такі не врахували при проведенні перевірки) платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів.
З матеріалів справи не вбачається і того, що позивач надсилав листом з повідомленням про вручення або надавав безпосередньо до контролюючого органу, який проводив перевірку, копії документів, які, не враховані контролюючим органом при проведенні перевірки. Доказів, які б підтверджували неврахування контролюючим органом документів позивачем не надані.
При цьому скарги на акт перевірки позивачем не подавалось, у запереченнях на висновки акту перевірки взагалі відсутні відомості про приєднання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804.
Таким чином, акт фактичної перевірки належним чином вручений платнику податків, відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України, однак заперечень на такий з відповідними документами позивачем до контролюючого органу не подані.
Зазначений обов`язок, надати контролюючому органу на початок проведення фактичної перевірки документи, є самостійним і чітко визначеним правилом поведінки суб`єкта господарювання, який не перебуває в залежності від наявності письмової вимоги контролюючого органу та виникає у платника податків в силу закону при пред`явленні направлення і наказу на проведення фактичної перевірки.
Положеннями підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, визначено, що витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі: б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Доводи позивача у запереченнях на висновки акту фактичної перевірки, що «недодавання тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М до «ДОВІДКИ» є процедурною помилкою, яка не призвела до втрат бюджету або порушення контролю за обігом пального», визнаються судом як такі, що підтверджують невиконання податкового обов`язку, визначеного у статті 230 ПК України та інших вимогах законодавства, про необхідність реєстрації резервуара, як акцизного складу.
Таким чином, висновки акту перевірки в частині наявності на території акцизного складу (АЗС/АГЗП), резервуару (тимчасової ємності) для зберігання пального (СВГ), як не зареєстрована, як акцизний склад без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників є правомірними.

Щодо постанови Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.04.2026 у справі №554/3257/26.
Шевченківським районним судом міста Полтави ухвалена постанова від 09.04.2026 у справі №554/3257/26, якою встановлене наступне:
«На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП, до протоколу долучений акт про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 та пояснююча записка до нього, жодного іншого доказу до матеріалів справи не надано.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
При цьому, акт перевірки є лише документом, в якому зафіксовано суб`єктивні висновки інспектора, і він не може бути безапеляційним доказом вини без підтвердження іншими фактичними даними.
Крім того, відповідно до копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» до ГУ ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, складених на підставі відповідного акту перевірки.
Разом з тим, суд позбавлений можливості спростувати викладені в письмових поясненнях до протоколу, заперечення ОСОБА_1 , у зв?яку із відсутністю в матеріалах справи інших доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП, окрім акту про результати фактичної перевірки від 06.02.2026 та пояснюючої записки до нього.»
Зазначеною постановою місцевого суду закрите провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності директора позивача на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП «Порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю».
Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч. 7 статті 78 КАС України).
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.
У контексті положень статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, суди мають оцінити обставини, встановлені вироком або постановою суду, які існували на час проведення перевірки, прийняття податкових повідомлень-рішень і покладені в основу останніх.
Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 806/3572/17 указав, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду під час розгляду справи. В адміністративному процесі мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин, а в разі необхідності має запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити обставини, а також надати суду додаткові докази. Зі змісту статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що преюдиційними можуть бути, за визначених у цьому Кодексі умов, саме обставини, встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Преюдиція не поширюється на правову оцінку таких обставин, оскільки відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їхньому безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Адміністративний суд має оцінювати преюдиційний зв`язок між судовими рішеннями щодо встановленого юридичного факту чи складу, наслідків або вимог, які випливають з одного й того ж правовідношення в первинному процесі до змісту спірних правовідносин та фактичних обставин справи, яка безпосередньо розглядається судом. 
Як встановлено судом із змісту постанови Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.04.2026 у справі №554/3257/26, то даний суд оцінював виключно доведеність вини та наявність в діях директора позивача складу адміністративного правопорушення, виключно на підставі адміністративного матеріалу, посилаючись опосередковану на обставину оскарження рішень (висновків акту перевірки) у цій справі.
Місцевий суд закрив провадження, внаслідок відсутності обов`язку доказування вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, надана позивачем постанова стосується виключно притягнення директора позивача до адміністративної відповідальності і жодним чином не стосується наявності ви відсутності складу порушення закону визначеного саме позивачем, як юридичною особою, на підставі висновків акту перевірки щодо порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, пункту 12 статті 3 та на підставі статті 20 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших норм законодавства, які визначені у висновках акту фактичної перевірки.
Додатково суд звертає увагу, що у справі у справі №554/3257/26 суд оцінював тільки адміністративний матеріал, а не докази у їх сукупності разом із заявами сторін по суті спору, які наявні у цій справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, Суд надав розгорнутий та детальний висновок щодо застосування преюдиції на підставі вироку суду для обов`язковості встановлення обставин адміністративним судом у податковому спорі: «вирок та ухвала суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача». 
В означені постанові місцевого суду, не встановлені конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача у цій справі.
З огляду на викладене, суд констатує, що постанова Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.04.2026 у справі №554/3257/26 не містить преюдиційних обставин, які мають юридичне обов`язкове значення для вирішення цього спору.

Щодо порушення відповідачем вимог Закону №877.
Відповідно до статті 2 Закону №877, дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів податкового контролю.
Практика Верховного Суду щодо непоширення вимог Закону №877 на всі види контролю, що здійснюються контролюючими органами державної податкової служби України, в тому числі на підставі норм ПК України, Закону №265/95, Закону №3817-ІХ є усталеною.
Визначення необлікованого товару, виявлення порушень застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг під час проведення розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі визначається спеціальним законодавством, на яке не поширюються вимоги Закону №877.
Суд відхиляє доводи позовної заяви у цій частині, як такі, що не містять правових підстав для спірних правовідносин.

Щодо податкового повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 форми «С».
Цим податковим повідомленням-рішенням відповідач застосував до позивачу суму штрафних санкцій 412160,00 грн., за порушення пункту 12 статті 3 та на підставі статті 20 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
У змісті акту перевірки зазначений спосіб встановлення відповідачем надлишків пального в газовій ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» на суму 412160,00 грн:
«Співставлення показників трьох манометрів показує приблизно однакові показники тиску тобто свідчить про те, що напівпричіп-цистерна (газова ємність) без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці» заповнена скрапленим газом.
Виходячи з вищевикладеного слідує, що газова ємність без номерних знаків з надписом «пропан-вогненебезпечно», яка не відображена в «Довідці» та не обладнана рівнеміром-лічильником використовується ТОВ «ПРОМО СТАР УКРАЇНА» для роздрібної торгівлі скрапленим газом.
Згідно даних характеристик газова ємність має об`єм - 12 м.куб (12000 літрів).
Перед початком проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Полтавській області була здійснена контрольна заправка скрапленим газом. Згідно наданого фіскального чека № 227812815 від 28.01.2026 (Додаток 10 до акту перевірки), роздрібна ціна скрапленого газу - 36.80 грн.
Тобто з урахуванням технічної характеристики напівпричіпа-цистерни ЦППЗ-12-885 для перевезення скрапленого газу та ненаданням підприємством інформації щодо залишку скрапленого газу, надлишки підакцизного пального в газовій ємності складають 11200 літрів на суму 412160,00 грн.»
Отже, визначення вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку, здійснена контролюючим органом за непрямим методом оподаткування шляхом множення вартості одного літру роздрібної ціни скрапленого газу - 36.80 грн. на технічні характеристики об`єму резервуару 11200 літрів, який не зареєстрований акцизним складом без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників.
У той же час, чинним законодавством визначений спеціальний порядок із 18.04.2025 Методикою №444, відповідно до якої, вибір методу визначення маси скрапленого газу залежить від технічних можливостей та наявності засобів вимірювальної техніки на місці проведення технологічної операції.
Визначення маси та об`єму скрапленого газу здійснюється згідно з вимогами Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Мінпаливенерго від 3 червня 2002 року № 332.
Визначення об`єму необлікованого пального, яке виявлене контролюючим органом під час перевірки, що розміщується в місцях зберігання пального, які не зареєстровані як акцизні склади у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового відповідно до статті 230 Кодексу, зокрема з урахуванням підпунктів 14.1.6 і 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, вважається необлікованим.
Об`єм пального вважається необлікованим у разі перевищення на акцизному складі фактично наявного обсягу обігу або залишків пального порівняно з обсягами, які зареєстровані у системі електронного адміністрування реалізації пального.
Відповідно до змісту пункту 12 статті 3, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Тобто диспозиція норми статті 20 Закону №265/95 визначає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) та/або здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі №380/6314/24, але не виключно.
У той же час, для визначення необлікованого товару (СВГ) необхідно застосувати об`ємний метод – тобто нормативно встановлений непрямий метод визначення бази оподаткування (фінансової відповідальності).
В акті фактичної перевірки, відповідач застосував невстановлений законом непрямий метод визначення необлікованого товару (СВГ) у резервуарі, який не зареєстрований, як акцизний склад та не обладнаний засобами вимірювальної техніки, шляхом множення вартості одиниці товару під час реалізації на технічні характеристики резервуару, без фактичного встановлення залишків необлікованого товару у такій ємності, що є порушенням порядку визначеного Законом №3817-ІХ, Методика визначення об`єму необлікованого пального №444.
Повертаючись до питання оподаткування то, відповідно до пп. 232.1 п. 232 ст. 232 ПК України, у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового в розрізі платників податку - розпорядників акцизних складів/акцизних складів пересувних та акцизних складів/акцизних складів пересувних за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД та умовним кодом ведеться окремо облік обсягів пального або спирту етилового, що: оподатковуються акцизним податком, у тому числі окремо за кожною відмінною ставкою податку; оподатковуються на умовах, встановлених статтею 229 цього Кодексу; не підлягають оподаткуванню; звільняються від оподаткування. Одиницею обліку обсягів пального в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового є літри, приведені до температури 15° C, - для пального та декалітри 100-відсоткового спирту, приведені до температури 20° C, - для спирту етилового. При цьому відпущені літри в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, для цілей цього розділу вважаються як літри, приведені до температури 15° C. Такі одиниці обліку для пального та спирту етилового повинні використовуватися в первинних бухгалтерських документах, акцизних накладних/розрахунках коригування до акцизних накладних, декларації з акцизного податку.
Отже суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.
Способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №2-ГС, №3-ГС, №14-ГС (відповідно до Інструкції №332) та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального (СВГ) в резервуарах за об`ємним методом, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.
Вимірювання рівня необлікованого пального (газу – СВГ) у резервуарах на АЗС має здійснюватися об`ємним методом та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією №332, Методикою №444, які є спеціальними нормативними актами, що встановлюють єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту та є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація газів вуглеводневих скраплених на території України. 
Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду 09 грудня 2025 року у справі № 580/4269/24, від 12 червня 2018 року у справі №826/18483/13-а, від 19 квітня 2023 року у справі № 360/2657/20, від 12 грудня 2018 року у справі № 819/1026/13-а, від 12 березня 2020 року у справі №823/1917/16, не виключно.
Інструкція №281/171/578/155 також визначає об`ємний метод, проте не регулює питання визначення необлікованого пального – скрапленого вуглеводневого газу (СВГ), оскільки регулює питання обліку інших нафтопродуктів.
Разом з тим, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованого пального СВГ є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах за об`ємним методом, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. 
До того ж, послідовно і при розгляді адміністративних справ, викладених у постановах від 14.05.2020 у справі №823/1918/16, від 08.09.2020 у справі №823/990/16, від 18.09.2020 у справі №823/1977/16, від 28.09.2020 у справі №823/1978/16, від 08 грудня 2021 року у справі №640/7415/19 Верховний Суд указав, що співставлення даних обліку звітів АЗС за відповідними формами визначених відповідною Інструкцією обліку нафтопродуктів (пального), даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів є належним та правомірним способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів (якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку). 
Одночасно, суд звертає увагу, що вся правозастосовна практика Верховного Суду відбувалась без урахування вимог Методики №444, яка набрала чинності 18.04.2025, і така Методика №444 за змістом своїх норм щодо визначення необлікованого товару відповідає наведеним вище фактичним висновкам Верховного Суду.
Таким чином, встановлення необлікованого пального відбулось без зняття залишків пального, не у відповідності до вимог Інструкції 332 та Методики №444 та не за об`ємним методом, а тому відомості в акті перевірки щодо фактичної кількості пального СВГ, яка відповідає технічним характеристикам номінального об`єму резервуару не зареєстрованого акцизним складом на території АЗС(АГЗП), не може вважатись достовірною, відповідно і твердження відповідача про порушення позивачем обліку товару, який знаходився у місці продажу (господарській одиниці – АЗС/АГЗП) на загальну суму 412160,00 грн. є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 форми «С» є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026 форми «ПС».
Судовим розглядом встановлено про що зазначене вище у цьому рішенні, що висновки акту перевірки в частині наявності на території акцизного складу (АЗС/АГЗП), резервуару (тимчасової ємності (напівпричіп-цистерна) ЦППЗ-12-885 М для проведення гідростатичних випробувань, які проведені 28.01.2026 (в день початку фактичної перевірки) ТОВ «Форт» для перевірки показчика рівня на основному резервуарі-посудина № 10804) для зберігання пального (СВГ), як не зареєстрована, як акцизний склад без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників є правомірними.
Податковим повідомленням-рішенням №0025070902 від 04.03.2026 визначена сума штрафних санкцій 20000,00 грн., за порушенням пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, необладнання рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі газової ємності, яка знаходиться на території акцизного складу та не внесена до «довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри».
Таким чином, суд вважає дане податкове повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026 форми «ПС» правомірним та відхиляє доводи позивача у цих вимогах, як необґрунтовані.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС».
Цим оспорюваним податковим повідомленням-рішенням застосована штрафна санкція за подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального за звітні періоди 06.11.2023, 22.04.2024, 23.04.2024,02.05.2024, 04.05.2024, 26.06.2024, 04.07.2024, 30.07.2024, 02.09.2024, 09.10.2024. 14.10.2024, 21.11.2024, 26.11.2024, 24.12.2024, 26.12.2024, 21.01.2025, 29.03.2025, 17.04.2025, 29.06.2025, 30.11.2025 із пропуском граничного строку, то позивач навів наступні доводи у позові.
Позивач зазначив, що дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу). 
Щодо цього порушення встановленого в акті перевірки, то позивач зазначив у позовній заяві, що використовував у господарській діяльності витратоміри лічильники, які офіційно дозволені державними органами, виконав з незначним порушенням вимоги закону щодо передачі даних не з власної вини, тому позбавлений можливості формувати довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/ відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального, у зв`язку з відсутністю відповідного функціонала у витратомірах лічильниках. Вважаємо дії Відповідача такими, що не відповідають нормам національного законодавства тому і не законним є в свою чергу податкові повідомлення-рішення.
Позивач не надав докази, які свідчать про те, що відповідні довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального, направлених до контролюючого органу з порушенням термінів, здійснені внаслідок дій, які об`єктивно не залежали від волі позивача та перешкоджали своєчасно виконати податковий обов`язок.
Судовим розглядом встановлені обставини, що товариство у позовній заяві визнає факт пропуску граничного строку для подання відповідних довідок.
У запереченнях на висновки акту перевірки щодо порушень, на підставі яких прийняті податкові повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026, №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» позивач зазначив: «Щодо інших порушень, які були виявлені під час перевірки ми вважаємо, що вони були вчинені не навмисно, протягом 2023-2025 року, саме під час дії на території України військового стану».
Доводами позивача щодо протиправності податкових повідомлень-рішень №0025070902 від 04.03.2026, №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» є те, що такі порушення позивачем здійснені без вини та в умовах воєнного стану.
Отже, порушення податкового обов`язку, визначеного підпунктом 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, встановлене судом і не спростоване позивачем, а тому податкове повідомлення-рішення №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» є правомірним, суд відхиляє вимоги позивача у цій частині як необґрунтовані.
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду.
Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 стаття 9 КАС України).
Згідно із статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Тож, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. 
Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. 
Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).
У розумінні статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України та аналізуючи наведені положення законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 форми «С», а податкові повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026, №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» залишає в силі.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо сплати судового збору.
Позивач сплатив судовий збір у загальній сумі 10270,72 грн. розрахований судом за кожну окрему майнову вимоги за окреме податкове повідомлення-рішення, що відповідає судовому збору: за податкове повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 форми «С» у сумі 4945,92 грн., а за податкові повідомлення-рішення №0025070902 від 04.03.2026, №0025080902 від 04.03.2026 форми «ПС» у сумі 2662,4 грн. за кожне рішення, у розмірі 5324,8 грн.
Оскільки судом скасоване податкове повідомлення-рішення №00025600705 від 05.03.2026 форми «С», то в цій частині підлягає поверненню сума судового збору сплачена за цю окрему майнову вимогу – 4945,92 грн.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне, відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі судового збору 4945,92 грн.
Керуючись ст. 243-245, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В АЛ И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промо Стар Україна» (36040, Україна, м. Полтава, вул. Великотирнівська, 7, код ЄДРПОУ 39499201) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №00025600705 від 05.03.2026 форми «С».
У решті позовних вимог - відмовити
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промо Стар Україна» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4945,92 грн. (чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять гривень 92 копійки).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза