ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/12612/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/1780 від 22 травня 2024 року у нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168, у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях з 20 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року, за кожен місяць з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з урахуванням раніше виплачених коштів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити, нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168, у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях з 20 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року, за кожен місяць з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з урахуванням раніше виплачених коштів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу не в повному обсязі було нараховано та виплачено вказану винагороду, а саме замість 100 000 грн, виплачувалося 30 000 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 20.09.2022 по 28.02.2023.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 20.09.2022 по 28.02.2023, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням фактично виплачених сум.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі № 620/12612/25, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити. 
Скаргу мотивує тим, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції не встановив обставин та фактів, що мають важливе значення для вирішення спору по суті, а саме не розглянутий відзив та не врахована позиція відповідача.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
9 червня 2026 року апелянт подав клопотання про відкладення розгляду справи на строк проведення службової перевірки до 5 липня 2026 року.
Розглянувши наведене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки розгляд справи у порядку письмового провадження відповідних процесуальних відкладень не передбачає. 
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді старшого стрільця, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 від 13.06.2022.
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 16.11.2022 №2964, зокрема старший стрілець, старший солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 20 вересня по 31 жовтня 2022 року. Підстава: бойове розпорядження ОК « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11.08.2022 №27т/ск, бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.08.2022 №5675 ЗПУ-2, бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 від 08.2022 №1/1893/сд, бойове розпорядження ТГр «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.08.2022 №41/дск, бойове розпорядження ТГр «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.09.2022 №58/дск, рапорт командира військової частини НОМЕР_2 від 16.11.2022 (вих.№2943) про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі в/ч НОМЕР_2 з 20.09.2022 (а.с.15-16).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 02.12.2022 №3395, зокрема старший стрілець, старший солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 01 листопада по 30 листопада 2022 року. Підстава: бойове розпорядження ТГр «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.09.2022 №58/дск, рапорт командира військової частини НОМЕР_2 від 02.12.2022 (вих.№3394) про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі в/ч НОМЕР_2 (а.с.17-18).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 03.01.2023 №53, зокрема старший стрілець, старший солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 01 грудня по 31 грудня 2022 року. Підстава: бойове розпорядження ТГр «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.09.2022 №58/дск, рапорт командира військової частини НОМЕР_2 від 03.01.2023 (вих.№52) про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі в/ч НОМЕР_2 (а.с.19-20).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 02.02.2023 №851, зокрема старший стрілець, старший солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 01 січня по 31 січня 2023 року. Підстава: бойове розпорядження ТГр «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.09.2022 №58/дск, рапорт командира військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2023 (вих.№850) про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі в/ч НОМЕР_2 (а.с.21-22).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 02.03.2023 №1482, зокрема старший стрілець, старший солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 01 лютого по 28 лютого 2023 року. Підстава: бойове розпорядження ТГр «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.09.2022 №58/дск, рапорт командира військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2023 (вих.№1481) про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі в/ч НОМЕР_2 (а.с.23-24).
17.04.2024 ОСОБА_1 звернуся із рапортом на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМУ № 168 у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях в період починаючи з 20 вересня 2022 та по 28 лютого 2023, за кожен місяць в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
На вищезазначений рапорт ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 22.05.2024 №11/1779 повідомив, що для вирішення порушеного питання необхідно звернутись до командира (начальника) військової частини, у складі якої військовослужбовець проходив службу за вказаний період.
25.06.2024 ОСОБА_1 звернуся із рапортом на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 , у якому просив нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМУ № 168 у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях в період починаючи з 20 вересня 2022 та по 28 лютого 2023, за кожен місяць в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
На вищезазначений рапорт в/ч НОМЕР_2 листом від 18.08.2024 №3059 повідомила, що військовослужбовці, зокрема ОСОБА_1 , який проходив військову службу в роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 не перебував на грошовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 .
18.11.2024 за вих №1799 представником позивача направлений адвокатський запит на адресу Міністерства оборони України, у якому зокрема просила надати інформацію щодо приналежності до військової частини на грошовому забезпеченні якої перебував ОСОБА_1 в період проходження військової служби з 20.09.2022 по 28.02.2023.
На запит представника позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 03.12.2024 №5/22683ф надав інформацію щодо переодів перебування на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » за період з 20.09.2022 по 28.02.2023, проте ОСОБА_1 у зазначеному списку відсутній.
На запит представника позивача оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » Збройних Сил України листом від 13.06.2025 №502/15/7976 зокрема повідомило, що тактична група «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не входила до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 ». В/ч НОМЕР_2 не входить до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».
19.08.2025 представник позивача звернулась із рапортом в інтересах ОСОБА_1 на адресу Міністерства оборони України, у якому просила нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМУ № 168 у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях в період починаючи з 20 вересня 2022 та по 28 лютого 2023, за кожен місяць в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
11.09.2025 на вищезазначений рапорт в/ч НОМЕР_3 листом №8789/258996 повідомила, що в/ч НОМЕР_2 не включена до мережі розпорядків бюджетних коштів, на виконання спільної директиви Міністерства оборони України від 26.07.2023 №Д321/71/дск з 01.09.2023 зарахована на фінансове забезпечення в/ч НОМЕР_3 . Відповідно до директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача ЗСУ від 07.06.2025 №Д-321/78/ДСК в/ч НОМЕР_2 з 19.07.2025 розформована. Додатково зазначено, що зазначений військовослужбовець у вказані у зверненні періоди перебував на фінансовому забезпеченні та у списках особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не в повному обсязі виплачена йому додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, що стало підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у нього немає підстав ставити під сумнів достовірність наданих доказів, які містять печатки та підписані командиром військової частини; довідки та рапорти є доказами безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, чого відповідачем не спростовано; за такі витяги та довідки відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав цей документ; якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, підписану уповноваженим командиром (начальником), то є підстави вважати, що цей командир (начальник) перевірив та встановив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до наданих повноважень.
На підставі вищевикладеного, суд виснував, що позивач має право на отримання збільшеної винагороди в сумі до 100 000 грн.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в Законі України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII установлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Пунктом 6 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 (далі - Постанова КМУ №168), пунктом 1 якої (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 217 і від 22.03.2022 № 350) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є Підтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У цій постанові Кабінет Міністрів України визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, та розмір вищевказаної додаткової винагороди.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, пунктом 17 якого визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання вказаних норм Міністром оборони України приймалися відповідні рішення.
Пунктом 3 Рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 (викладеного у формі телеграми) було визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: 1) бойовий наказ (бойове розпорядження); 2) журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Наказано про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
У подальшому Міністром оборони України, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, прийнято рішення (у формі окремого доручення) від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі - Рішення № 912/з/29).
Пунктом 1 Рішення №912/з/29 визначено, що під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань (військ) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії.
Абзацами 3 та 4 пункту 3 Рішення № 912/з/29 наказано документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 Рішення № 912/з/29 наказано керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних групи, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.
У підставах про видання таких довідок (додаток № 1 або додаток № 2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Пунктами 5 та 6 Рішення № 912/з/29 визначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
25.01.2023 Міністерством оборони України прийнято наказ № 44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», яким Порядок № 260, доповнений розділом XXXIV, що визначає умови та порядок виплати додаткової грошової допомоги, згідно з пунктами 2 та 4 якого:
« 2. На період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії; на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника; з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань".
З аналізу вказаних нормативно-правових актів, що підлягали застосуванню на час виникнення спірних правовідносин, слідує, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода військовослужбовцю збільшується до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, який перебуває безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Підставою для виплати такої збільшеної додаткової винагороди є відповідні накази командирів (начальників), а документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій; рапорт командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або у виконанні бойових (спеціальних завдань) завдань та довідки командира військової частини за формою, що затверджена відповідним додатком до рішення Міністра оборони України (у формі окремого доручення) від 23.06.2022 № 912/з/29.
У справі, що розглядається, з 6 квітня 2022 року позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді старшого стрільця (а.с.12-13).
Як повідомив позивач, військовослужбовці роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 були відрядженні до тактичної групи «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.1).
З 20 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року позивач у складі роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 приймав безпосередню участь у бойових діях у складі Військової частини НОМЕР_2 , про що йому виданні відповідні довідки №3395, №2964, №1482, №851, №53 (а.с.15-24).
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 від 18 серпня 2024 року позивач у спірний період не перебував на грошовому забезпеченні (а.с.30).
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 3 грудня 2024 року у спірний період позивач перебував на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно зумовило заявлення позовних вимог до останнього (а.с.32).
Відповідно до листа Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » від 13 червня 2025 року тактична група «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не входила до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 »; Військова частина НОМЕР_2 не входить до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » (а.с.33).
З наявних у матеріалах справи рапортів командира Військової частини НОМЕР_2 адресованих начальнику штабу - заступнику командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбачається прохання включити позивача до складу сил та засобів оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 20 вересня 2022 року та по 28 лютого 2023 року (а.с.53-62).
Доказів погодження відповідних рапортів матеріали справи не містять.
Відповідно до частини третьої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки на час розгляду справи таких не існує.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, установлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 11/1779 від 22 травня 2024 року у нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях у період з 20 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року.
Колегія суддів враховує, що відмовляючи у задоволенні звернення ОСОБА_1 відповідач керувався тим, що задля вирішення порушеного питання заявнику слід звернутися до командира (начальника) військової частини, у складі якої він проходив службу за вказаний період (а.с.26-27).
Наведене свідчить про те, що питання призначення, нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідачем не вирішувалось та надані позивачем документи не розглянуто, зокрема довідки Військової частини НОМЕР_2 №3395, №2964, №1482, №851, №53 (а.с.25).
У апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що означені довідки Військової частини НОМЕР_2 не відповідають встановленій формі, передбаченій пунктом 4, 5 розділу XXXIV Порядку № 260, Окремому дорученню Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р, оскільки відсутні у переліку підстави, а саме: бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, відсутні чіткі терміни для кожного військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
В силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України не є формальними, оскільки рішення відповідача оцінюється, у тому числі, з приводу підстав його прийняття.
Водночас суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в рішенні, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.
При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженням змінювати мотиви, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, тобто втручатися у дискрецію останнього в частині вибору правового обґрунтування прийнятого ними рішення, яке може бути предметом судового оскарження.
Це означає, що адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень виключно в межах тих підстав, обставин і доводів, які зазначені безпосередньо в оскаржуваному рішенні, а не ті, що були виявлені пізніше.
Керуючись наведеним, судова колегія відхиляє посилання апелянта на порядок оформлення відповідних довідок Військової частини НОМЕР_2 , оскільки такі посилання відсутні у спірному рішенні № 11/1779 від 22 травня 2024 року та не слугували мотивами його прийняття.
З аналогічних підстав підлягають відхиленню доводи апелянта щодо визначення району ведення бойових дій, участь у яких приймав позивач.
Щодо відмови ІНФОРМАЦІЯ_8 у включені позивача до наказу на виплату додаткової винагороди, виплаті відповідної винагороди, колегія суддів зауважує, що відповідні обставини не входять до обсягу позовних вимог. 
Відповідно до частини 3 та 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, за приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.
У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Верховний Суд, зокрема у постановах від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Суд також вказує, що поняття дискреційних повноважень наведене у пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі - Закон №2073-IX) дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 2073-IX здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:
дискреційне повноваження передбачено законом;
дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;
правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;
вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
Враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд зазначає, що зобов`язання судом ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 20.09.2022 по 28.02.2023, може мати місце лише у випадку, якщо судом перевірено та встановлено наявність усіх передбаченим Законом № 2011-XII та Порядку № 260 підстав для призначення таких виплат особі, яка звертається з відповідною заявою.
Як встановлено вище, Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » повідомило про те, що тактична група «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не входила до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 »; Військова частина НОМЕР_2 не входить до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».
Таким чином, обставини відрядження військовослужбовця ОСОБА_1 до тактичної групи «ІНФОРМАЦІЯ_15» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » залишились не з`ясовані відповідачем при наданні спірної відмови від 22 травня 2024 року.
Зазначене узгоджується також із принципами адміністративної процедури, закріпленими у Законі №2073-IX. Відповідно до частин першої та другої статті 8 цього Закону адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи, а також враховує всі обставини, що мають значення для її вирішення. Згідно з частиною першою статті 15 цього Закону дії та вимоги особи є правомірними, доки інше не буде доведено під час розгляду та/або вирішення справи, а відповідно до частини першої статті 16 Закону №2073-IX адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи.
Суд також враховує непослідовність позиції відповідача, оскільки листом від 3 грудня 2024 року останній підтвердив, що у спірний період позивач перебував на фінансовому забезпеченні саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Колегія суддів враховує пункти 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), від 20.10.2011, остаточне 20.01.2012), де вказано, що Суд застосовує «принцип належного урядування» як багатоаспектний принцип, котрий, серед іншого, зводиться до того, що держава зобов`язана організувати роботу державного апарату таким чином, щоб забезпечувалась юридична визначеність у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Понад це «на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Водночас згідно з концепцією «принципу належного урядування» «Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».
У цьому ж контексті принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).
За таких обставин колегія суддів дійшла послідовного висновку про те, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 слід визначити скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/1779 від 22 травня 2024 року та зобов`язання повторно розглянути заяву (рапорт) позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Щодо відмови суду у розгляді справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 311, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/1779 від 22 травня 2024 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути звернення (рапорт) ОСОБА_1 від 17 квітня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан