03 червня 2026 року

Справа № 642/1988/26
Провадження № 2/642/1206/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
03 червня 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі: 
головуючого - судді Гримайло А.М.
за участю секретаря - Антонян А.М.,
позивачки - ОСОБА_1 , 
представника позивачки - адвоката Заруцького Р. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів тастягнення додаткових витрат на дитину,

установив:
17 березня 2026 року до Холодногірського районного суду м.Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів тастягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що з 11.02.2020 по 10.04.2024 вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не складалося, було досить напруженим, жити разом було вже неможливо, внаслідок чого у листопаді 2023 року сторони розійшлися. Дитина проживає з позивачкою, відповідач взагалі не хоче бачити дитину, не розмовляє та не приділяє жодної уваги, турботи, опіки. Відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку дочки, дитина знаходиться на повному утриманні матері, аліменти з відповідача стягнути не вдається, однак внаслідок систематичної несплати утворилася заборгованість. 
Таким чином, ОСОБА_2   свідомо самоусунувся від своїх батьківських обов' язків, нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача принижує гідність дитини, може в подальшому привести до негативних наслідків у його житті як з моральної, так і з правової точки зору, тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Крім того, визначений розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, який він не сплачує, не відповідає потребам дитини та є вкрай малим для її утримання, тому просила змінити (збільшити) розмір аліментів, визначений наказом Красногвардійського райсуду м. Дніпропетровська від 08.04.2024, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолитньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягнення у розмірі 1/4 частини вд усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 квітня 2024 року та до досягнення дитиною повноляття на стягнення у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.04.2024 та до досягнення дитиною повноліття, починаючи такі щомісячні стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, а також стягнути додаткові витрати на дитину в сумі 1000,00 грн. щомісячно на сплату за заняття у репетитора англійської мови.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 19.03.2026 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.
07.04.2026 до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи -Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Сахно Є. В., згідно з якими Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2  батьківських прав у відношенні  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розгляд справи просили проводити за відсутності свого представника.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 28.04.2026 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті, клопотання представника позивачки про виклик та допит у судовому засіданні свідків задоволено.
У судове засідання позивач та її представник з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, надали пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, позовні вимоги підтримав, у зв`язку з тривалим ухиленням ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків (а. с. 48).
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Суд, вислухавши позивачку та її представника, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
11.02.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, актовий запис про шлюб № 14, свідоцтво НОМЕР_1 , видане 11.02.2020 Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управілння Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 10).
Як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 16.03.2020, виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управілння Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мають дочку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2024 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, згідно зі свідоцтвом про зміну імені НОМЕР_3 , виданого 25.03.2025 Другим відділомдержавної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управілння Міністерства юстиції, ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а. с. 10). 
Як вбачається з характеристики Комунального закладу «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 423 ХМР» від 29.09.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зарахована до закладу з 01.09.2025, дитина відвідує заняття щосуботи, на заняття приводить та забирає дитину мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка бере активну участь у житті закладу; інформацією щодо участі батька ОСОБА_2 у навчанні та вихованні дитини заклад не володіє (а. с. 11).
З довідки медичного закладу КНП «Міська клінічна лікарня № 31» ХМР від 30.09.2025 вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під наглядом фахівців закладу з 23.12.2022, декларація про медичне обслуговування укладено з лікарем-педіатром ОСОБА_8 та підписана мамою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час звернень до закладу щодо профілактичних оглядів з приводу захворювань дитини її супроводжує мати ОСОБА_1 , рекомендації лікарів щодо здоров`я дитини мати виконує у повному обсязі. Батько дитини ОСОБА_2 , починаючи з 2022 року, жодного разу не звертався до лікаря-педіатра і не цікавився станом здоров`я дитини (а. с. 12).
З відповіді ГУ НП в Донецькій області від 28.10.2025 вбачається, що ОСОБА_2 у період з 01.01.2023 по 24.10.2025 до територіальних підрозділів поліції ГУ НП в Донецькій області з заявами та скаргами щодо перешкоджання бачитись з дитиною ОСОБА_9 з боку ОСОБА_1 не звертався (а. с. 13).
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу Чечелівського районного суду м. Дніпра станом на 29.10.2025 справ за позовом ОСОБА_2 у провадженні не перебуває; у Холодногіському районному суді м. Харкова позовів ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за катергорією справ, що виникають із сімейних відносин (зокрема щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, визначення порядку участі батька у вихованні дитини) з 01.01.2023 по 17.10.2025 не надходило (а. с. 14).
Наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2024 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 квітня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з розрахунком заборгованості Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за період з квітня 2024 по березень 2026 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 109736,22 грн. (а. с. 57).
Як вбачається з висновку від 07.04.2026 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у зв`язку з тривалим ухиленням його від виконання батьківських обов`язків (а. с. 51-52). 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що ніколи не бачив ОСОБА_2 , дитині батько ніяк не допомагає, у вихованні участі не примає, не телефонує, дитина можливо вже про нього забула. Про те, що батько має бажання спілкуватися з дитиною від позивачки ніколи не чув. 
У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що їх діти ходять разом до садочку, спілкуються кожного дня, разом гуляють з дітьми, але ОСОБА_1 завжди одна, батька дитини не бачила ніколи, щоб він мав намір спілкуватися з дитиною від ОСОБА_1 ніколи не чула.
Допитана у режимі відеоконференції свідок  ОСОБА_12 повідомила, щоє подругою ОСОБА_1 , у телефонному режимі спілкуються майже кожного дня та з кінця 2023-початку 2024 зустрічаються 1-2 рази на місяць, разом проводять свята. Батька дитини ОСОБА_2 ніколи не бачила, на свята та день народження він до дитини ніколи не приїжджав, телефоном з нею не спілкується. Про те, що позивачка чинить перепони спілкуванню дитини з батьком ніколи не чула. 
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
В силу ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові від 04.03.2021 в справі № 756/6112/18, провадження № 61-12087св20 Верховний Суд вказав, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
За змістом роз`яснень п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.01.2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).
11.07.2017 Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з листопада 2023 року, систематично, свідомо, без поважних причин, не виконуює належним чином своїх батьківських обов`язків відносно дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не забезпечує, що підтверджується показами свідків та доказами, долученими до матеріалів справи.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суд враховує, що з листопада 2023 року відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної участі у житті дочки не приймає, не дбає про її фізичний, моральний та психологічний розвиток, матеріально не забезпечує, має велику заборгованість по сплаті аліментів, не спілкується з нею, а також приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у зв`язку з тривалим ухиленням його від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо зміни (збільшення) розміру аліментів суд виходить з такого.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України).
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).
За приписами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, забезпечення належного виконання рішень про стягнення аліментів є гарантією захисту права дитини на гідне утримання і всебічний розвиток.
З частини третьої статті 181 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує на те, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не забезпечує належного рівня життя дитини, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту, а також обставин, передбачених ст. 182 СК України, що обумовлюють зміну розміру аліментів, суду не надали, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо зміни розміру стягнених аліментів.
Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає, що за приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:
- навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі;
- розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками;
- оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там);
- лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
За таких обставин, суд вважає, що відвідування дитиною ОСОБА_9 зайнять з художньої гімнастики та занять з англійської мови у реперитора не є особливою обставиною, що потребує стягнення додаткових витрат, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги відмовляє. 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у частині позбавлення батьківських прав та необхідність відмови у задоволенні в іншій частині позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останньою та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 13, 43, 76-78, 80-82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів тастягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.
Позбавити  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 03.06.2026.

Суддя -       А. М. Гримайло