ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/18713/24 пров. № А/857/8401/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №380/18713/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Качур Р. П., 
дата ухвалення рішення – 31 січня 2025 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у зарахуванні до страхового та пільгового стажу і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і до розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» та провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з урахуванням збільшеного страхового стажу з 04 червня 2024 року на підставі абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 Закону №1058- IV та статті 8 Закону №345-VІ, а також виплату перерахованої пенсії провести з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, з урахуванням ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового та пільгового стажу і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі “Шахта “Межирічанська” Державного підприємства “Львіввугілля”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 відповідно до статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” і до розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі “Шахта “Межирічанська” Державного підприємства “Львіввугілля” та провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з урахуванням збільшеного страхового стажу з 04 червня 2024 року на підставі абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 Закону №1058- IV та статті 8 Закону №345-VІ, з урахуванням раніше проведених виплат.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що період роботи позивача з 01 червня 2023 року по 25 квітня 2024 року на Відокремленому підрозділі “Шахта “Межирічанська” Державного підприємства “Львіввугілля” не зараховано до страхового стажу, до стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем під землею, оскільки на час призначення пенсії Відокремленим підрозділом“Шахта “Межирічанська” Державного підприємства “Львіввугілля” не сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Звертає увагу на те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком для чоловіка становить 35 років, оскільки страховий стаж позивача на момент призначення пенсії становив 33 років 07 місяців 28 дні, тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком з 04 червня 2024 року. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04 жовтня 2000 року позивач, ОСОБА_1 , працював зокрема з 30 березня 2016 року по 25 квітня 2024 року на посаді прохідника 5-го розряду на ДПР-2 з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля».
ОСОБА_1 з 04 червня 2024 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058).
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 01 серпня 2024 року, в якій просив призначити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком із застосуванням статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", що не заперечується відповідачем.
Листом №19699-20967/Я-52/8-1300/24 від 14 серпня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області роз`яснило позивачу, що його пенсійне забезпечення здійснюється згідно з чинним законодавством на підставі документів пенсійної справи про стаж і заробіток. Щодо порушеного позивачем питання про перерахунок пенсії з 04 червня 2024 року відповідно до статті 8 Закону №345 повідомив, що перерахунок пенсії у зв`язку з набуттям стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058 проводяться за заявою пенсіонера, як це визначено частиною 4 статті 12 Закону №1058. Повідомив, що для зарахування періоду роботи з 01 червня 2023 року по 25 квітня 2024 року позивачу необхідно надати довідку про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески відповідно до підпункту 2 пунктом 2.1 Порядку №22-1.
Позивач вважає такі дії Головного управління ПФУ у Львівській області щодо відмови йому в зарахуванні до страхового стажу та пільгового стажу (стажу на підземних роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1) періоду роботи у відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 червня 2023 року по 25 квітня 2024 року, тому звернувся у суд із цим позовом за захистом своїх прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком №1 і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі “Шахта “Межирічанська” Державного підприємства “Львіввугілля” та перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 14 червня 2024 року є протиправними, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу вищевказаного періоду роботи, а тому з метою ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і до розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» та провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з урахуванням збільшеного страхового стажу з 04 червня 2024 року на підставі абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 Закону №1058- IV та статті 8 Закону №345-VІ, з урахуванням раніше проведених виплат.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 (далі - Закон №1058-IV).
За змістом ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі – Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Абзацом 8 частини другої статті 33 Закону №1058-IV визначено, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.
Відповідно до ст.27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За змістом ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум (абзац перший); мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (абзац третій).
Надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів забезпечує Закон України “Про підвищення престижності шахтарської праці” від 02.09.2008 №345-VI (далі - Закон №345-VI).
Згідно зі ст.1 Закону №345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Ст.8 Закону №345-VI передбачає, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Відповідно до підрозділу 1 “Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень” розділу 1 “Гірничі роботи” Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.
За змістом п.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Згідно зі ст.113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
На підставі частини 1 статті 16 Закон №1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.
Пункт 1 ч.2 ст.6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VI в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-IV) передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до ст.4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
За змістом ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив, що за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності внаслідок професійного захворювання відповідно до положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
При цьому, при призначенні пенсії період роботи позивача з 01 червня 2023 року по 25 квітня 2024 року (дата звільнення з роботи) не зараховано до страхового стажу, до стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем під землею, оскільки згідно з “Індивідуальних відомостей про застраховану особу” Форми ОК-5 ОСОБА_1 за вказаний період були відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП “Шахта “Лісова” ДП “Львіввугілля”. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04 жовтня 2000 року ОСОБА_1 з 01 червня 2023 року по 25 квітня 2024 року працював на посаді прохідника 5-го розряду на ДПР-2 з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля». Оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, то відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача зазначений період до страхового стажу та стажу роботи за Списком №1 (пільгового стажу). 
Крім того, згідно з випискою із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу за вищевказаний період заробітна плата виплачувалася у повному обсязі (а.с.9).
Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення спірних періодів роботи до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів, що спростовує доводи відповідача в цій частині.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком №1 і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі “Шахта “Межирічанська” Державного підприємства “Львіввугілля” та перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 14 червня 2024 року є протиправними, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу вищевказаного періоду роботи, а тому з метою ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і до розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01 червня 2023 року до 25 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» та провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з урахуванням збільшеного страхового стажу з 04 червня 2024 року на підставі абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 Закону №1058- IV та статті 8 Закону №345-VІ, з урахуванням раніше проведених виплат.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені скаржниками в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №380/18713/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.