П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6377/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 19.05.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування з 07.06.2022р. по теперішній час при обчисленні ОСОБА_1 розміру усіх видів щомісячного грошового забезпечення та інших виплат, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017р. №708.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 07.06.2022р. по теперішній час усіх видів щомісячного грошового забезпечення та інших виплат за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки, грошової компенсації за дні додаткової відпустки за 2022-2024 року, як учаснику бойових дій, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №704 від 30.08.2017р., з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та ухвалено по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07.06.2022р. по 19.05.2023р. з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018р.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07.06.2022р. по 19.05.2023р., в т.ч. матеріальної допомоги на оздоровлення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р. та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р., на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025р. задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, подану в порядку ст.382 КАС України.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 протягом тридцяти днів подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024р. по справі №420/6377/24.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2026р. заяву позивача про накладення штрафу на військову частину НОМЕР_1 в порядку ст.382-3 КАС України залишено без задоволення. 
Встановлено військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання судового рішення по справі №420/6377/24 - протягом 15 днів з дня набрання цією ухвалою законної сили. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати разом із звітом інформацію щодо керівника військової частини НОМЕР_1 .
На виконання вимог вказаної ухвали військова частина НОМЕР_1 подала 13.05.2026р. звіт про виконання судового рішення по справі №420/6377/24, в якому зазначила, що відповідач не ухиляється від виконання рішення суду та вживає всіх можливих і залежних від нього заходів, спрямованих на його належне та повне виконання. На виконання рішення суду військовою частиною направлено відповідні службові документи та заявки до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо виділення необхідного фінансування. Станом на теперішній час фактичне виконання рішення суду у повному обсязі є неможливим у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування, що не залежить від волі чи дій командира військової частини. Командир військової частини не є самостійним розпорядником бюджетних коштів у необхідному обсязі та не наділений повноваженнями здійснювати видатки понад доведені бюджетні асигнування, а тому об`єктивно позбавлений можливості самостійно забезпечити виконання рішення суду без відповідного фінансового ресурсу. Військова частина фактично позбавлена можливості впливати на строки розгляду поданих заявок та прийняття рішень органами вищого рівня, оскільки чинними нормативними актами не передбачено обов`язку таких органів надавати відповіді на подані заявки чи повідомляти про результати їх розгляду.
Військова частина НОМЕР_1 просила встановити додатковий строк для виконання судового рішення та подання відповідного звіту, з урахуванням часу, необхідного для отримання фінансування.
ОСОБА_1 подав письмові заперечення на звіт військової частини, просив суд відмовити в його прийнятті та накласти на керівника відповідача штраф у розмірі сорок прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який передбачений статтею 382-3 КАС України.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2026р. заяву позивача про накладення штрафу по справі №420/6377/24 залишено без задоволення.
Прийнято звіт військової частини НОМЕР_1 про результати виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. по справі №420/6377/24. 
Встановлено військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення судового рішення по справі №420/6377/24 - протягом 3 місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 19.05.2026р., відмовити військовій частині НОМЕР_1 у прийнятті звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024р. у справі №420/6377/24 та зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду і накласти на керівника військової частини НОМЕР_1 ( ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) штраф у розмірі сорок прожиткових мінімумів.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що судовий контроль у справі встановлено ухвалою від 30.01.2025р., на виконання якої військова частина НОМЕР_1 не подала звіт. На виконання ухвали від 24.04.2026р. звіт військова частина подала 13.05.2026р., тобто з пропуском встановленого судом строку. Службове навантаження, відсутність фінансування та проведення аудиторських заходів не є поважною причиною для пропуску строку на подання двох звітів, які відповідач був зобов`язаний надати на виконання судових рішень. До того ж, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024р. не виконується вже майже два роки, а тому твердження відповідача про те, що він не ухиляється від виконання судового рішення та вживає заходів щодо його виконання є необґрунтованими. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами України та є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Обов`язковість судових рішень закріплено також і статтею 370 КАС України.
Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначені ст. 382 КАС України.
Так, відповідно до частини 1 вказаної статті Кодексу суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Статтею 382-3 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 382-3 КАС України якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Згідно ч.11 ст.382-3 КАС України якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами статті 382-3 КАС України. А тому, вирішуючи питання щодо прийняття або відмови у прийнятті звіту про виконання судового рішення суд повинен з`ясувати чи вживалися суб`єктом владних повноважень (зокрема в особі його керівника) всі необхідні та вичерпні заходи для своєчасного і повного виконання судового рішення, та які саме заходи; чи діяв зазначений керівник при вжитті тих чи інших заходів добросовісно, пропорційно, своєчасно та обґрунтовано; чи існували документально підтверджені поважні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення. Необхідність встановлення судом цих обставин під час розгляду звіту про виконання судового рішення, ухваленого у справі, яка стосується здійснення пенсійних (соціальних та ін.) виплат, випливає безпосередньо зі змісту частин другої і п`ятої статті 382-3 КАС України.
В поданому до суду першої інстанції звіті про виконання судового рішення по справі №420/6377/24 військова частина НОМЕР_1 зазначила, що на виконання рішення суду військовою частиною направлено відповідні службові документи та заявки до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо виділення необхідного фінансування. Станом на теперішній час фактичне виконання рішення суду у повному обсязі є неможливим у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування, що не залежить від волі чи дій командира військової частини. Військова частина фактично позбавлена можливості впливати на строки розгляду поданих заявок та прийняття рішень органами вищого рівня, оскільки чинними нормативними актами не передбачено обов`язку таких органів надавати відповіді на подані заявки чи повідомляти про результати їх розгляду.
Суд першої інстанції, постановляючи спірну ухвалу, дійшов висновку, що рішення суду виконано військовою частиною НОМЕР_1 в частині здійснення перерахунку ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07.06.2022р. по 19.05.2023р. На виконання рішення суду військовою частиною направлено відповідні службові документи та заявки до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо виділення необхідного фінансування. До звіту про виконання рішення суду долучені належні та допустимі докази вчинення зазначених дій. Станом на теперішній час фактичне виконання рішення суду у повному обсязі є неможливим у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування, що не залежить від волі чи дій командира військової частини.
Також, в ухвалі від 19.05.2026р. зазначено, що у зв`язку з складною ситуацією в країні, яка склалась у всіх сферах діяльності держави після вторгнення в Україну Російською Федерацією, суд з розумінням ставиться до складнощів (затримання) виплат щодо виконання рішень в частині виплати заборгованості в оборонній сфері.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку за доцільне не застосовувати до командира військової частини НОМЕР_1 штрафу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
З процитованих вище положень ст.382-3 КАС України слідує, що прийняття рішення про накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може мати місце у випадку відмови у прийнятті судом звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У даному ж випадку оскаржуваною ухвалою від 19.05.2026р. судом першої інстанції прийнято звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення по справі № 420/6377/24 в частині проведення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 . Встановлено військовій частині новий строк для подання звіту про виконання рішення суду в частині виплати нарахованих сум.
Варто зазначити, що належне виконання відповідачем рішення суду у відповідній частині позивачем не заперечується.
Також, військовою частиною НОМЕР_1 надано докази відсутності станом на 13.05.2026р. на рахунках відповідача коштів для виплати донарахованих позивачу сум грошового забезпечення та формування військовою частиною розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців на виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 станом на лютий 2026 року. 
Таким чином, враховуючи надані відповідачем докази (донарахування відповідачем сум грошового забезпечення позивачу; формування розрахунку потреби в коштах, адресованого розпоряднику коштів; надання доказів відсутності фінансування), при постановленні спірної ухвали суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ч.11 ст.382-3 КАС України.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.
Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Між тим, колегія суддів роз`яснює, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, можливе або у разі ненадання звіту на виконання ухвали суду, або ненадання доказів, які свідчать про невжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду з моменту останнього встановлення строку надання звіту суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022р. у справі №160/13013/19.
Як вже зазначалося, із звіту військової частини НОМЕР_1 вбачається, що основною причиною невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості є відсутність фінансування.
Тобто, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач фактично не заперечує свого обов`язку щодо виплати суми заборгованості.
Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, після отримання їх від головного розпорядника коштів. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі окремої військової частини.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що військовою частиною НОМЕР_1 проігноровано ухвалу суду від 30.01.2025р. та не надано звіт на її виконання, оскільки питання щодо виконання вказаної ухвали вирішувалося судом, за наслідками чого постановлено ухвалу від 24.04.2026р. Вказану ухвалу ОСОБА_1 не оскаржено в апеляційному порядку.
У даному ж випадку колегія суддів надає правову оцінку діям військової частини НОМЕР_1 , вчиненим на виконання вимог ухвали від 24.04.2026р. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 382, 382-1, 382-2, 382-3 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук