Справа № 465/4287/26 
Провадження 2-а/465/150/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
26.06.2026 року         м. Львів
Суддя Франківського районного суду м.Львова Ванівський Ю.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого в його інтересах адвокатом Давидовичем Олександром Олександровичем до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
встановив:
представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 20 квітня 2026 року інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Жовтанецьким В.Я. було винесено постанову ЕНА №7060165 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 нібито керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2б Правил дорожнього руху. Вважає оскаржувану постанову незаконною так як поліцейський не пред`явив службове посвідчення та не надав можливості ознайомитись з викладеною в ньому інформацією. ОСОБА_1 не було ознайомлено з доказами його можливого правопорушення та порушено його конституційне право на правову допомогу. Також вказує, що відповідно до постанови ЕНА №7060165 ОСОБА_1 20.04.2026 о 23 год. 15 хв. 45 с мав би керувати транспортним засобом, однак в цей час автомобіль знаходився на узбіччі проїзної частини та відповідно не перебував у русі, що ставить під значний сумнів зафіксовану в постанові інформацію. Просить позовні вимоги задоволити.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 08 травня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
25 травня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що інспектор патрульної поліції чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог правил дорожнього руху України. В ході спілкування з позивачем, інспекторами патрульної поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «DRAGER», на позивача складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Доводи зазначені представником позивача спростовуються відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, оскільки жодних клопотань у ході розгляду справи від позивача не надходило, як і заперечень відносно вчиненого адміністративного правопорушення.
Представником позивача 03 червня 2026 року подано на адресу суду відповідь на відзив, в якому вказує, що у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7060165 не зазначено жодного належного доказу правопорушення. Сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення за іншою статтею КУпАП або наявність судового провадження щодо такого протоколу не є доказом вчинення позивачем порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху транспортним засобом. Наведені у відзиві твердження щодо можливого перебування позивача у стані сп`яніння не є належним та допустимим доказом у даній справі, не входять у предмет доказування та не можуть бути покладені судом в основу рішення.
Суд, розглянувши адміністративну справу, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7060165 від 20.04.2026 року, 20.04.2026 року о 23:15:45 у м.Львові по вул. Городоцька, 225, водій транспортного засобу MAZDA CX-5 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2Б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ч.2 ст.122 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Згідно із п.9.2.Б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Приписами ст. 14 Закону України "Про дорожній рух"визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Як вбачається з долученого представником відповідача відеозаписах із нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які безпосередньо досліджені судом, зафіксовано факт зупинення транспортного засобу під керуванням позивача та представлення працівника поліції (кліп 8, мітка часу 23:11:30), факт проходження позивачем огляду на стан алкогольного сп`яніння та підтвердження факту керування позивачем транспортним засобом в стані сп`яніння, факт здійснення процедури розгляду справи відносно позивача, факт надання позивачеві копії постанови. Працівники поліції неодноразово вказував ОСОБА_1 на вчинене ним адміністративне правопорушення, а саме не ввімкнення покажчиків повороту (кліп 0, мітка часу 23:22:54, кліп 8, мітка часу 23:23:08).
Із вказаного відеозапису також вбачається, що відносно позивача, окрім, винесення відповідної постанови, складено й протокол за ст. 130 КУпАП.
Крім цього, з відеозапису вбачається, що позивач не заявляв жодних клопотань чи заперечень в ході розгляду справи, а кілька разів повторював, що поспішав на вокзал, неодноразово виражався нецензурною лайкою.
Суд вказує, що зазначені представником відповідача обставини повністю підтверджуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з місця події. Ним спростовуються також твердження позивача щодо відсутності доказів керування транспортним засобом позивачем.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зафіксовано в оскаржуваній постанові та підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти, викладені в оскаржуваній постанові, та факт відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Доводи сторони позивача повністю спростовуються дослідженим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.
Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. відповідає вимогами чинного законодавства.
Крім того, під час ухвалення працівниками поліції оскаржуваного рішення, представник позивача у своїй позовній заяві посилається на окремі неточності, які, на його думку, свідчать про порушення процедури прийняття постанови.
Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Отже, неточності, на які вказує позивач у своєму позові, не є тим дефектом адміністративного акту, що впливає на зміст прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, слід дійти висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, слід розцінювати як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення.
Враховуючи викладене, оскаржувана постанова винесена у межах повноважень інспектора поліції в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись статями 77,134,139,243-246,286 КАС України, суд,-
ухвалив:
у задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого в його інтересах адвокатом Давидовичем Олександром Олександровичем до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 26 червня 2026 року.

Суддя Ванівський Ю.М.