ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2026 Справа № 914/3707/25 

За позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Груп», м. Дніпро	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ-Атлант», Львівська обл., с. Когути	
про:	стягнення передоплати	
 	Суддя – Крупник Р.В. Секретар – Зусько І.С.	
Представники сторін:	
від позивача:	Протопоп Ю.А. – адвокатка;	
від відповідача:	Кусий А.В. – адвокат.	

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Груп» (надалі – Позивач, ТОВ «Аверс-Груп») звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ-Атлант» (надалі – Відповідач, ТОВ «ВВ-Атлант») про стягнення передоплати.
Ухвалою від 04.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 08.01.2026.
Ухвалою від 08.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 02.02.2026.
Ухвалою від 02.02.2026 відкладено підготовче засідання на 05.03.2026.
Ухвалою від 05.03.2026 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (вх. №6145/26 від 03.03.2026), витребувано у відповідача оригінали доказів, які б підтверджували факт поставки товару, витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відповідну інформацію щодо формування податкового кредиту, підготовче засідання відкладено на 30.03.2026.
У підготовчому засіданні 30.03.2026 оголошено перерву до 04.05.2026.
Ухвалою від 04.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Аверс-Груп» про призначення експертизи (вх. №1411/26 від 30.03.2026), закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 01.06.2026.
Представниця позивача взяла участь у судовому засіданні 01.06.2026 у режимі відеоконференції, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заявила про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача з`явився у судове засідання 01.06.2026, просив відмовити у задоволенні позову, заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

ДОВОДИ СТОРІН.

Доводи позивача.
Позов обґрунтовано тим, що між сторонами досягнуто усної домовленості про поставку товару на суму 662`372,16 грн. Позивач оплатив наданий відповідачем рахунок на оплату №АА-00-000264 від 09.07.2025, у якому сторони погодили кількість, найменування та ціну товару, що підтверджується платіжною інструкцією №2074 від 14.07.2025. Разом з цим, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо поставки товару, що стало підставою для звернення до суду із позовом про стягнення 662`372,16 грн.

Доводи відповідача.
Відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що поставка товару на суму 662`372,16 грн. відбулася 14.07.2025, що підтверджується видатковою накладною №25/07/14-2 від 14.07.2025 та податковою накладною №17 від 14.07.2025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
09.07.2025 ТОВ «ВВ-Атлант», як постачальник, виставив ТОВ «Аверс-Груп», як покупцю, Рахунок на оплату №А-00-000264 на загальну суму 662’ 372,16 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 110’ 395,36 грн. (Т.1; а.с. 13). Вказаний рахунок виставлено за такий товар:
- Ринва BRYZA 125мм/3м у кількості 650 шт.;
- Труба водостічна BRYZA 90 мм/3м у кількості 300 шт.;
- Муфта ринви BRYZA 125 мм у кількості 280 шт.;
- Лійка BRYZA 125 мм/90 мм у кількості 160 шт.;
- Кронштейн ринви BRYZA 125 мм у кількості 2600 шт.;
- Заглушка ринви ліва BRYZA 125 мм у кількості 140 шт.;
- Заглушка ринви права BRYZA 125 мм у кількості 140 шт.;
- Коліно 67,5 BRYZA 90 мм у кількості 360 шт.;
- Хомут BRYZA у кількості 200 шт.;
- Муфта труби BRYZA 90 мм у кількості 72 шт.
Позивач оплатив вказаний рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією №2074 від 14.07.2025. В призначенні платежу згідно з цією інструкцією вказано: «Сплата за сан.тех. матеріали зг. рах. А-00-000264 від 09.07.2025 в т. ч. ПДВ 20% 110395,36 грн.» (Т.1; а.с. 14).
03.11.2025 позивач направив відповідачу Претензію №01/31-10-25, в якій констатував факт невиконання зобов`язання з поставки та у зв`язку із цим вимагав протягом семи календарних днів повернути на рахунок покупця передоплату в розмірі 662’ 372,16 грн. (Т.1; а.с. 15, 39-40). Відповідач отримав претензію 07.11.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №4901000788033 (Т.1; а.с. 16).
Докази реагування ТОВ «ВВ-Атлант» на претензію в матеріалах справи відсутні.
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначає, що між сторонами існували договірні відносини з поставки товару, зобов`язання за яким ним були виконані в повному обсязі. За твердженнями відповідача він поставив, а відповідач прийняв товар, перелік якого наведений у рахунку на оплату №А-00-000264 від 09.07.2025, що підтверджується видатковою накладною №25/07/14-2 від 14.07.2025 (Т.1; а.с. 96).
Оригінал вказаної накладної із мокрими печатками ТОВ «ВВ-Атлант» та ТОВ «Аверс-Груп» наявний у матеріалах справи (Т.2; а.с. 2). З її змісту вбачається, що відповідач поставив, а позивач прийняв товар, перелік якого наведений у рахунку на оплату №А-00-000264 від 09.07.2025, вартістю 662`372,16 грн., у т.ч 110`395,36 грн. ПДВ.
Крім того, у матеріалах справи наявні докази нарахування відповідачем податкових зобов`язань зі спірної господарської операції з поставки товару за видатковою накладною №25/07/14-2 від 14.07.2025, а саме податкова накладна №17 від 14.07.2025 із квитанцією про її реєстрацію у ЄРПН (Т.1; а.с. 82-85).
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 05.03.2026, ГУ ДПС у Дніпропетровській області надало відповідь щодо відображення сторонами у податковій звітності інформації про спірну поставку товару за №10171/5/04-36-04-01-10 від 19.03.2026 разом із податковою декларацією позивача з ПДВ за липень 2025 року (Т.1; а.с. 161-174). Так, у відповіді вказано, що ТОВ «Аверс-Груп» перебуває на податковому обліку з 15.02.2011 та станом на день надання відповіді зареєстроване платником ПДВ. Відповідно до даних ЄРПН 22.07.2025 ТОВ «ВВ-Атлант» зареєструвало в ЄРПН податкову накладну №17 від 14.07.2025 щодо взаємовідносин з контрагентом-покупцем ТОВ «Аверс-Груп» на суму 662`372,16 грн., у т.ч 110`395,36 грн. ПДВ. Розрахунки коригування до вказаної накладної не зареєстровані. Відповідно до даних Додатку 1 до податкової декларації з ПДВ, поданої ТОВ «Аверс-Груп» до контролюючого органу за звітний (податковий) період липень 2025 року, сума ПДВ по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «ВВ-Атлант» протягом липня 2025 року включена до складу податкового кредиту платника податків звітного місяця у сумі 110`395,36 грн. Коригування суми податкового кредиту шляхом подання ТОВ «Аверс-Груп» уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками по взаємовідносинам з ТОВ «ВВ-Атлант» не здійснювалося.
Необхідно зазначити, що після отримання відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області позивачем визнано факт включення до податкового кредиту суму ПДВ по господарській операції із відповідачем. Однак вказане, на його думку, не підтверджує факт поставки, оскільки товариством було відображено в податковому обліку кредит по першій події (сплаті авансу).

ОЦІНКА СУДУ.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У цій справі сторони визнають ту обставину, що вони досягли усної домовленості про поставку сантехнічного товару на суму 662’ 372,16 грн.
Спір, який належить вирішити суду у цій справі, полягає у перевірці факту виконання відповідної усної домовленості сторін щодо поставки товару.
За твердженням позивача відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання та не поставив товар, вартість якого ТОВ «Аверс-Груп» оплатило шляхом перерахування 662’ 372,16 грн. на користь ТОВ «ВВ-Атлант» згідно із виставленим рахунком №А-00-000264 від 09.07.2025. Відтак, на переконання позивача, відповідач повинен повернути здійснену передоплату.
Натомість, за твердженням відповідача, ним було поставлено товар вартістю 662’ 372,16 грн., а тому необхідність повертати сплачені грошові кошти відсутня.
Надаючи оцінку доводам і запереченням сторін, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відбулося належне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, а тому підстави для стягнення із відповідача проведеної позивачем оплати відсутні.
При формулюванні відповідних висновків суд виходить із того, що підтвердженням факту здійснення господарської операції є первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції (постанова Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/14900/19).
Одним із первинних документів бухгалтерського обліку є видаткова накладна. Відповідний документ є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та відображає реальні господарські операції.
У матеріалах справи наявна видаткова накладна №25/07/14-2 від 14.07.2025 в оригіналі, яка скріплена мокрими печатками ТОВ «ВВ-Атлант» та ТОВ «Аверс-Груп». Згідно із її змістом відповідач поставив, а позивач прийняв товар загальною вартістю 662’ 372,16 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 110’ 395,36 грн., а саме: 1) Ринву BRYZA 125мм/3м у кількості 650 шт.; 2) Трубу водостічна BRYZA 90 мм/3м у кількості 300 шт.; 3) Муфту ринви BRYZA 125 мм у кількості 280 шт.; 4) Лійку BRYZA 125 мм/90 мм у кількості 160 шт.; 5) Кронштейн ринви BRYZA 125 мм у кількості 2600 шт.; 6) Заглушку ринви ліву BRYZA 125 мм у кількості 140 шт.; 7) Заглушку ринви праву BRYZA 125 мм у кількості 140 шт.; 8) Коліно 67,5 BRYZA 90 мм у кількості 360 шт.; 9) Хомут BRYZA у кількості 200 шт.; 10) Муфту труби BRYZA 90 мм у кількості 72 шт.
Вказана накладна визнається судом належним і допустимим доказом, поданим на підтвердження факту поставки товару.
Заперечення позивача в частині того, що його директор не підписував видаткової накладної, не спростовує висновків суду, з огляду на наявність на ній відтисків мокрих печаток обох сторін, а також її відповідність більшості вимог, встановлених частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні». 
Зокрема, Касаційний господарський суд в постанові від 10.04.2025 у справі №927/1187/23 (пункт 5.13) із покликанням на постанову Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 притримується позиції, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними та надає змогу ідентифікувати юридичних осіб, які беруть участь у здійсненні поставки товару.
Як вбачається зі змісту спірної накладної, вона містить такі обов`язкові реквізити, як дату її складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. На неї також нанесено підпис директора відповідача та печатка останнього, а у графі для підпису накладної директором позивача наявний, як підпис, так і печатка підприємства.
Суд бере до уваги ту обставину, що за змістом статті 207 ЦК України використання юридичною особою печаток при вчиненні правочину не є обов`язковим. Разом з тим зазначає, що даний факт міг би слугувати підставою для неврахування наявної на видатковій накладні печатки, лише у випадку, якщо б позивач стверджував та довів те, що він в своїй господарській діяльності не використовує печатки підприємства. Однак, про невикористання печатки позивач як не стверджував, так і матеріалами справи доводиться те, що в своїй господарській діяльності директор позивача не лише підписує документи, але і скріплює їх печаткою (див. наприклад: Наказ від 24.02.2025 про призначення Сергія Степанова директором, Претензія №01/31-10-25, яку направлено відповідачу).
Відтак, наявність на видатковій накладній №25/07/14-2 від 14.07.2025 мокрих печаток сторін дає змогу у повній мірі ідентифікувати юридичних осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. Проставивши власну печатку на такій накладній, ТОВ «Аверс-Груп» фактично засвідчило правильність та дійсність даних, які містяться у накладній.
Слід зазначити, що подаючи в даній справі в межах підготовчого провадження клопотання про призначення експертизи, позивач жодним чином не ставив під сумнів справжність печатки, яку нанесено на видаткову накладну та не клопотав про те, щоб її відтиск був об`єктом для експертизи. Про те, що відтиск цієї печатки не належить позивачу, представниця останнього стала зазначати лише при розгляді справи по суті. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження таких аргументів не надала, як і не надала будь-яких доказів, які б свідчили про втрату чи викрадення печатки позивача на час спірної господарської операції.
Отже, наявність печатки позивача на накладній №25/07/14-2 від 14.07.2025 в умовах відсутності доказів протиправності використання печатки чи доказів її втрати та/або доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, є аргументом на користь того, що правочин відповідав волі позивача, від імені якого проставлено печатку.
Викладене вище потрібно трактувати у сукупності з обставинами нарахування відповідачем податкових зобов`язань за результатами здійснення господарської операції з поставки на суму 662`372,16 грн., у т.ч 110`395,36 грн. ПДВ., що підтверджується зареєстрованою в ЄРПН податковою накладною №17 від 14.07.2025, та включення ТОВ «ВВ-Атлант» до складу податкового кредиту 110`395,36 грн. по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «Аверс-Груп», що підтверджується листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №10171/5/04-36-04-01-10 від 19.03.2026 та податковою декларацією позивача з ПДВ за липень 2025 року.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами і доповненнями (надалі – ПКУ) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 ПКУ.
Пунктом 6 розд. ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 із змінами і доповненнями визначено, що дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.
Крім цього, в постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 (пункт 8.21) Об`єднана палата Касаційного господарського суду висловила правову позицію, що якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
Факт відображення позивачем податкового кредиту на суму, передбачену господарською операцією підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та визнається позивачем. Вказане слугує додатковим аргументом на спростування доводів позивача про непідписання ним спірної видаткової накладної.
Більше того, як вбачається з Додатку №1 до податкової декларації з ПДВ, цей додаток підписано електронним цифровим підписом директора ТОВ «Аверс-Груп» Сергія Степанова, а тому оспорення підпису на видатковій накладній №25/07/14-2 від 14.07.2025 не має принципового значення для правильного вирішення справи, оскільки відобразивши в податковому обліку підприємства господарську операцію за цією накладною, директор підприємства вчинив юридично значимі дії на її схвалення.
Доводячи факт відсутності поставки відповідачем товару, позивач покликається на те, що ним було відображено в податковому обліку суму кредиту по першій події (сплаті коштів згідно з платіжною інструкцією від 14.07.2025), а не у зв`язку з поставкою йому спірного сантехнічного товару за видатковою накладною.
Відповідні доводи позивача не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Так, податкове законодавство є досить складною галуззю через регулярну його зміну та специфіку податкового обліку різних господарських операцій. Разом з тим, є елементарні (базові) речі, які протягом тривалого періоду не зазнають суттєвих змін і про котрі добре відомо кожному керівнику юридичної особи, що є платником ПДВ. Зокрема, керівнику відповідної особи достеменно відомо про такі факти, як момент віднесення сум до податкового кредиту та законодавчо встановлений правовий механізм такого віднесення, оскільки при здійсненні регулярної господарської діяльності щодо купівлі-продажу товарів чи послуг існує потреба в правильному веденні податкового обліку з метою уникнення як порушень податкового законодавства, так і своїх зобов`язань перед контрагентами.
Зокрема, керівнику та/або бухгалтеру юридичної особи-платника ПДВ добре відомо те, що в разі придбання цією юридичною особою певних товарів чи послуг, не можна відносити суму податку за вказаною операцією до податкового кредиту допоки продавець цих товарів/послуг не зареєструє податкової накладної в ЄРПН (пункт 198.6 статті 198 ПКУ). Натомість за першою подією (датою списання коштів з рахунку платника податку чи датою отримання платником податку товарів/послуг) податкову накладну повинна зареєструвати юридична особа-платник ПДВ, яка виступає продавцем товарів/послуг, а не їх покупцем (стаття 201 ПКУ).
Податкове законодавство (пункт 201.11 статті 201 ПКУ) передбачає обмежене коло випадків, коли покупець товару може віднести до податкового кредиту суми податку без реєстрації податкової накладної продавцем. Спірні відносини до цих випадків не належать.
Як зазначив представник відповідача та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВВ-Атлант» виписало та зареєструвало податкову накладну за фактом поставки товару, а не за фактом отримання від позивача коштів. Доказів протилежного позивачем не надано.
З огляду на це, суд критично оцінює доводи позивача, що ним реєструвався податковий кредит на підставі здійснення авансового платежу від 14.07.2025.
Крім цього, суд бере до уваги те, що позивач здійснив оплату 14.07.2025, тобто в день підписання спірної видаткової накладної і в платіжній інструкції №2074 жодним чином не вказав, що здійснюваний за нею платіж є авансовим та визначив призначення цього платежу як «сплата за сан.тех. матеріали». Вказане, з огляду на інші обставини даної справи є аргументом на користь того, що позивач здійснював оплату за фактом отримання товару, а не в порядку авансування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що принцип змагальності не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови ВПВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови ВПВС від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).
Слід зазначити, що стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Для сторони необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що господарська операція, щодо поставки відповідачем товару позивачу відбулася, а тому вимоги останнього про стягнення 662`372,16 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом статті 129 ГПК України судові витрати покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання позовної заяви у справі покладається на позивача.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Груп» судовий збір за подання позовної заяви.
3. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повне рішення складено та підписано 10.06.2026.

Суддя Крупник Р.В.