КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2026 року м. Київ справа №640/16384/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 22.09.2022 року про скорочення терміну перебування на території України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 22.09.2022 про скорочення терміну його перебування на території України є протиправним та таким, що прийняте без належних правових підстав. Позивач зазначає, що він є журналістом міжнародних арабомовних засобів масової інформації BBC Arabic, AlArabiya та Transterra Media, 27.07.2022 отримав акредитацію журналіста від Головнокомандувача Збройних Сил України, прес-карта №10571, а 28.07.2022 отримав багаторазову візу типу С-11 №(М)Y04455984 строком дії до 27.10.2022, після чого 28.07.2022 законно перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Устилуг» на підставі рішення Голови Державної прикордонної служби України. Позивач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №627 «Деякі питання перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації», відповідно до якої на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення до акредитованих іноземних журналістів не застосовуються обмеження щодо строків тимчасового перебування на території України. На переконання позивача, саме ця постанова підтверджує законність його перебування на території України. Також позивач зазначає, що наведена у спірному рішенні інформація Департаменту контррозвідки Служби безпеки України щодо його перебування у 2014-2015 роках на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей та висвітлення антиукраїнських подій в інтересах російської федерації є неправдивою та сфабрикованою. Позивач стверджує, що навпаки підтримував Україну, висвітлював злочини російської федерації та проросійських сил, організовував інтерв`ю українських посадовців для арабомовних телеканалів та здійснював журналістську діяльність в інтересах України. Крім того, позивач наголошує, що рішення про заборону йому в`їзду в Україну строком на п`ять років, прийняте у 2018 році, було оскаржене ним до Окружного адміністративного суду міста Києва 24.08.2022, а тому, на його думку, не підлягало виконанню до вирішення спору судом. Також позивач зазначає, що відповідачем не було дотримано принципу пропорційності при прийнятті рішення про скорочення строку перебування. Окремо позивач вказує, що рішення про скорочення строку перебування було вручено йому 23.09.2022 працівниками СБУ без перекладача, без належного роз`яснення прав, а саме рішення, на його думку, було оформлене неналежним чином, оскільки не прошите, не пронумероване та не скріплене печаткою. Також позивач посилається на положення Конституції України, Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», вважаючи, що оскаржуване рішення порушує його права як журналіста. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2022 року відкрито провадження у справі № 640/16384/22 та ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. 
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 адміністративну справу №640/16384/22 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., ухвалено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявні:
- відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що рішення про скорочення строку перебування позивача на території України прийняте у межах наданих законом повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. Відповідач посилається на статті 4, 9, 24 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також на Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150. Відповідач зазначає, що законодавством визначений вичерпний перелік підстав для законного тимчасового проживання іноземців на території України, а позивач не мав посвідки на тимчасове проживання, яка є необхідною умовою для законного перебування іноземця, який прибув в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації. Також відповідач вказує, що позивач раніше неодноразово порушував міграційне законодавство України. Крім того, відповідач зазначає, що 19.09.2022 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист Департаменту контррозвідки Служби безпеки України щодо діяльності позивача, після чого, враховуючи відсутність у нього належних підстав для перебування на території України, було прийнято рішення про скорочення строку його тимчасового перебування. 
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач зазначає, що доводи відповідача не спростовують обставин, викладених ним у позовній заяві. Позивач повторно наголошує, що законно прибув на територію України як акредитований журналіст міжнародних засобів масової інформації, посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №627 та вважає, що на нього не поширюються обмеження щодо строків перебування на території України під час дії воєнного стану. Також позивач зазначає, що інформація Служби безпеки України щодо його нібито антиукраїнської діяльності у 2014-2015 роках є недостовірною та сфабрикованою, оскільки він, навпаки, підтримував Україну та висвітлював злочини російської федерації й проросійських сил для арабомовної аудиторії. Крім того, позивач вказує, що рішення про заборону йому в`їзду в Україну у 2018 році оскаржується у судовому порядку, а тому, на його думку, не підлягає виконанню до набрання законної сили судовим рішенням. 
-додаткові пояснення, згідно яких відповідач додатково зазначає, що позиція ЦМУ ДМС у справі залишається незмінною та позовні вимоги є необґрунтованими. Також відповідач повідомляє суд, що за даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи «АРКАН» громадянин Лівану ОСОБА_1 12.03.2024 через пункт пропуску «Могилів-Подільський» виїхав за межі України та станом на дату подання пояснень на територію України не повертався. 
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
22.09.2022 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скорочення терміну перебування на території України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
23.09.2022 позивач отримав зазначене рішення, затверджене т.в.о. начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим та підписане заступником начальника Управління – начальником відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Андрієм Донсковим.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його права як журналіста та іноземця, який законно перебуває на території України, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI (далі - Закон), іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону, якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених ч. ч. 4-12 ст. 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується.
Рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, або органами Служби безпеки України.
Відповідно до ч. ч. 4-12 ст. 4. Закону, іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання. вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи іншої канонічної діяльності за запрошенням релігійних організацій та погодженням з державним органом, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у представництвах іноземних суб`єктів господарювання B Україні, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у філіях або представництвах іноземних банків, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які є засновниками та/або учасниками, та/або бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи, зареєстрованої в Україні, та прибули в Україну з метою контролю за діяльністю таких юридичних осіб і отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період дії посвідки. Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому цією частиною, є наступне: 1) іноземець та особа без громадянства є засновником та/або учасником, та/або бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи, дані про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 2) розмір частки власності іноземця або особи без громадянства, або іноземної юридичної особи, бенефіціаром (контролером) якої він с, у статутному капіталі української юридичної особи становить не менше 100 тисяч євро за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на дату внесення іноземної інвестиції.
Отже, законодавством України закріплено, що іноземці та особи без громадянства мають право перебувати на території України за наявності підстав, перелік яких с вичерпний.
Одночасно закріплено, що у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства передбачених підстав для перебування або проживання на території України, строк такого перебування підлягає скороченню.
Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою КМУ від 15.02.2012 року №150 (далі Порядок №150).
Відповідно п.п. 1 п. 2 Порядку №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Згідно з п.12 Порядку №150, строк тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України скорочується у разі, коли нема установлених ч. ч. 4 12 ст. 4 Закону підстав для їх тимчасового проживання або тимчасового перебування на території України.
Відповідно до п.13 Порядку №150, рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником або керівником органу СБУ в разі відсутності підстав для тимчасового перебування, а також заяви приймаючої сторони, органу Національної поліції чи органу охорони державного кордону.
З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2018 стосовно позивача працівниками ГУ ДМС України в м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
15.06.2018 стосовно позивача прийнято рішення про примусове його повернення до країни походження, або третьої країни з зобов`язанням покинути територію України в термін до 29.06.2018 року з подальшою забороною в`їзду до України на три роки.
12.07.2018 працівниками ГУ ДМС України в м. Києві було повторно виявлено та затримано позивача, який перебував на території України з порушенням міграційного законодавства, а саме ухилявся від виконання рішення про примусове повернення.
12.07.2018 працівниками ГУ ДМС України в м. Києві підготовлено та подано адміністративний позов про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення з поміщенням до ПТПІ ДМС України позивача.
13.07.2018 Дніпровський районний суд м. Києва розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги ГУ ДМС у м. Києві та Київській області у справі № 755/10385/18 ухвалив рішення про задоволення позову в повному обсязі.
04.08.2018 стосовно позивача керівництвом ГУ ДМС України в м. Києві, було прийнято рішення про заборону йому в`їзду в України строком на 5 років з терміном контролю до 04.08.2023 року.
30.11.2018 працівниками ГУ ДМС України у м. Києві позивача було видворено за межі України.
Як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на заборону позивачу в`їзду на територію України до 04.08.2023, останній 28.07.2022 перетнув державний кордон через пункт «Устилуг» та прибув на територію України.
19.09.2022 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 09.09.2022 № 2/3/3-11098, щодо скорочення терміну перебування на території України позивачу.
Відповідно до інформації Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, позивач у 2014-2015 роках під виглядом журналіста перебував на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, де висвітлював антиукраїнські новини та події в інтересах російської федерації, підтримував контакти з представниками «ДНР/ЛНР».
При вирішенні даної справи суд виходить з того, що чинне законодавство України чітко визначає підстави, за наявності яких іноземець вважається таким, що законно перебуває на території України. При цьому сам по собі факт отримання журналістської акредитації або візи типу С-11 не свідчить про наявність у особи права на необмежене перебування на території України. 
Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України №627 від 27.05.2022 суд оцінює критично, оскільки зазначена постанова лише встановлює особливості застосування строкових обмежень до окремої категорії іноземців під час воєнного стану, однак не скасовує вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо необхідності наявності належних правових підстав для перебування на території України та не усуває повноважень державних органів щодо здійснення міграційного контролю.
Крім того, судом враховано, що позивач раніше неодноразово порушував вимоги міграційного законодавства України, що підтверджується наявними у матеріалах справи відомостями щодо складення 15.06.2018 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, прийняття рішення про примусове повернення, подальшого примусового видворення та встановлення заборони в`їзду на територію України строком на п`ять років до 04.08.2023. 
Суд також враховує, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стала інформація, надана Департаментом контррозвідки Служби безпеки України. Оцінка оперативної інформації, отриманої уповноваженими державними органами у сфері забезпечення національної безпеки, не належить до повноважень адміністративного суду, а сам факт надходження відповідної інформації від компетентного органу був достатньою підставою для реагування органу міграційної служби у межах наданих йому повноважень.
Доводи позивача щодо недостовірності наведеної СБУ інформації фактично зводяться до його власної суб`єктивної оцінки та не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей 72-77 КАС України. Так само не підтверджені належними доказами твердження позивача про незаконне вручення йому рішення працівниками СБУ, психологічний примус або неналежне оформлення документа. Самі по собі твердження про відсутність прошивки, нумерації або печатки не спростовують факту прийняття рішення уповноваженим органом та не свідчать про його протиправність.
Посилання позивача на гарантії свободи слова, права журналістів та міжнародні стандарти захисту прав людини не спростовують обов`язку іноземця дотримуватись міграційного законодавства держави перебування. Зазначені права не є абсолютними та можуть бути обмежені в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності та громадського порядку.
Щодо доводів позивача про те, що оскарження рішення про заборону в`їзду у 2018 році автоматично зупиняло його виконання, суд зазначає, що сам факт судового оскарження не свідчить про скасування чи втрату чинності такого рішення, а матеріали справи не містять доказів його скасування у встановленому законом порядку на момент виникнення спірних правовідносин.
Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України, а позивачем не доведено наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення від 22.09.2022 про скорочення строку його перебування на території України, у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,– відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.