ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/6017/24 пров. № А/857/26917/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Микитин Н.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії з 01.03.2024 з урахуванням індексації відповідно до постанови КМУ №185 від 23.02.2024 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" (далі - Постанова №185), без обмеження максимальним розміром, установлених для осіб, які втратили працездатність, виходячи зі 100% підвищення грошового забезпечення згідно частини другої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ) та зобов`язати відповідача нараховувати і виплачувати з 01.03.2024, у складі пенсії щомісячну індексацію пенсії, яка передбачена Постановою №185, соціальні виплати після зростання мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб як інваліду війни 2 групи та за особливі заслуги (30%), без обмеження максимальним розміром, установлених для осіб, які втратили працездатність, виходячи зі 100% підвищення грошового забезпечення згідно частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 по справі №300/2278/22 та від 23.02.2024 по справі №300/120/23 в частини виплату пенсії без обмеження максимальним розміром та відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІ1, положень постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження з 01.03.2024 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та невиплати індексації згідно Постанови №185 та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024, без обмеження максимальним розміром, обчислену з урахуванням індексації згідно Постанови №185, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що максимальний розмір пенсії позивача відповідно до положень статті 43 Закону №2262-ХІІ, статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-17 від 08.07.2011 (зі змінами, внесеними Законами №911-VIII від 24.12.2015, №1774-VIII від 06.12.2016), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, зв`язку з чим відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Представник відповідача вказує на те, що приписи статті 43 Закону №2262-ХІІ ( в редакції, чинній на момент перерахунку позивачу пенсії), носять імперативний характер та неконституційними не визнавались.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.
03.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення виплати пенсії в повному розмірі, без обмеження її граничним розміром.
Листом від 17.07.2024 за №6351-5283/Г-02/8-0900/24 відповідачем відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії, оскільки у пенсійного органу відсутні підстави для проведення перерахунку та виплати пенсії без застосування обмеження її граничного розміру.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним. Суд дійшов висновку, що оскільки судовому захисту підлягають виключно порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нараховувати і виплачувати позивачу з 01.03.2024, у складі пенсії соціальні виплати після зростання мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб як інваліду війни 2 групи та за особливі заслуги (30%), виходячи зі 100% підвищення грошового забезпечення згідно частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 по справі №300/2278/22 та від 23.02.2024 по справі №300/120/23 в частині виплати пенсії без обмеження максимальним розміром та відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІ1 та положень Постанови №704 є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Спірним у даній справі є те, що відповідач з 01.01.2024 провів перерахунок пенсії позивача на підставі Постанови №185 та на підставі пункту 2 цієї постанови, відповідач, проводячи перерахунок пенсії позивача, застосовував обмеження пенсії максимальним розміром. 
Колегія суддів зазначає, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію 01.10.2011 змінами до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” № 3668-VI від 08.07.2011 (далі – Закон № 3668-VI).
Відповідно до статті 2 Закону №3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), в тому числі відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас, Законом №3668-VI, внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме : максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.
Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016 надав оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Тому, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на отримання якої без обмежень встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2024 перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням індексації згідно з Постановою №185 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. 
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення. 
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року по справі №300/6017/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук