П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Київ

Справа № 759/309/25-ц
Провадження № 22-ц/824/3910/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач   ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , подану адвокатом Савенецькою-Фурс Тетяною Володимирівною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири у розмірі 54 074,18 грн.
Позов мотивований тим, що  він є власником квартири АДРЕСА_1 . 27.12.2020 року між сторонами було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_2 у період з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року. В Акті приймання-передачі квартири в оренду від 27.12.2020 року вказується, що квартира передана в оренду у доброму стані, після ремонту. Зауважень у Орендаря щодо стану квартири немає, пошкодження у квартирі та майні відсутні. Після закінчення 30.06.2021 року строку дії Договору Оренди квартири № 27-12/20 від 27.12.2020 року відповідач продовжила користуватись квартирою за відсутності на це заперечень з боку позивача, відповідно до приписів ст. 764 ЦК України договір оренди квартири» був поновлений на строк, який був раніше встановлений договором, тобто на 6 календарних місяців до 31.12.2021 року.
Позивач вказує, що 27 грудня 2021 року близько 6-ї години ранку, йому зателефонували сусіди з квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться на 6-му поверсі під належною позивачу квартирою АДРЕСА_4 , яка знаходиться на 7-му поверсі у зв`язку із тим, що з належної позивачу квартири до них у квартиру протікає вода. Отримавши дане повідомлення, позивач почав телефонувати ОСОБА_2 , яка повідомила, що її син прийшов з роботи в ніч на 27.12.2021 року та хотів прийняти ванну, а тому включив воду щоб наповнити ванну теплою водою, приліг почекати поки ванна наповниться водою та заснув, що призвело до витоку води з ванни та залиття підлоги у моїй квартирі АДРЕСА_4 та обумовило протікання води у квартиру АДРЕСА_3 розташовану поверхом нижче, на 6-му поверсі. ОСОБА_2 запевнила, що протікання води з ванни було незначне і всі наслідки залиття вона усуне за свій рахунок після висихання води у квартирі АДРЕСА_4 та у квартирі сусідів АДРЕСА_3 на 6-му поверсі.
Позивач зазначив, що повіривши даним обіцянкам, не турбував відповідачку з приводу ремонту квартири, оскільки сусіди з квартири АДРЕСА_3 на 6-му поверсі не турбували його з приводу відшкодування їм шкоди завданої залиттям їхньої квартири та вважав, що залиття не завдало значної шкоди як квартирі АДРЕСА_4 та і квартирі сусідів АДРЕСА_3 на 6-му поверсі.
В кінці січня 2022 року його дружина оглянула квартиру у якій підлога була застелена доріжками та отримала від ОСОБА_2 інформацію, що в даний час вона вже вирішила питання компенсації шкоди з власниками квартири АДРЕСА_3 на 6-му поверсі, а після повного висихання підлоги у квартирі АДРЕСА_4 , відповідачка вирішить питання ремонту паркету, шпалер та дверей, які від вологи почали погано закриватись.
24.02.2022 року розпочалась агресія російської федерації, тому на певний період часу позивач втратив зв`язок з ОСОБА_2 . На початку березня дружина позивача за допомогою застосунку Вайбер почала зв`язуватись з ОСОБА_2 та дізналась, що вона разом з дочкою переїхали проживати до іншої держави, та не збираються повертатись в Україну до закінчення бойових дій. При цьому, виїжджаючи на проживання за кордон, ОСОБА_2 всупереч умов п. 1.2. Договору вселила без дозволу позивача у квартиру для проживання свого сина ОСОБА_3 та його цивільну дружину. У спілкуванні через застосунок Вайбер ОСОБА_2 наполягала на проживанні у квартирі АДРЕСА_4 осіб, яких вона вселила в квартиру без дозволу та не бажала передавати квартиру за Актом приймання-передачі за договором оренди, з зазначенням пошкоджень квартири та майна у квартирі, що слідує з скріншотів переписки по застосунку Вайбер. 
Оглянувши у червні 2022 року квартиру АДРЕСА_4 у присутності сина відповідача та його цивільної дружини, позивач з`ясував, що квартира знаходиться у край незадовільному стані: паркет у коридорі відслоївся від стяжки підлоги, паркет у вітальні частково демонтований, а в решті місць піднявся «горбиками», паркет у кухні піднявся «горбиками», шпалери на рівні підлоги пожовкли, м`які меблі у кімнатах покриті брудом та плямами, кухонні меблі зіпсовані та покриті брудом та жиром, що слідує з фотографій квартири. За таких обставин, позивач в черговий раз зажадав від ОСОБА_2 негайно звільнити квартиру від сторонніх осіб, які незаконно проживають у квартирі, передати квартиру власнику за Актом приймання-передачі квартири за договором оренди та здійснити ремонт паркету, шпалер та меблів у квартирі про що вказав у Повідомленні-вимозі від 26.06.2022 року, яке направив засобом поштового зв`язку за місцем реєстрації Відповідачки.
30.06.2022 року засобом поштового зв`язку позивачем було направлено ОСОБА_2 черговий лист-вимогу від 30.06.2022 року про звільнення квартири від проживання сторонніх осіб, передачу квартири з оренди за Актом приймання-передачі та виконання ремонтних робіт у квартирі, бо у противному випадку, власник буде змушений викликати поліцію для встановлення персональних даних осіб, які незаконно проживають у квартирі під час військового стану.
03.07.2022 року особи, яких Відповідачка незаконно вселила проживати в квартиру АДРЕСА_4 . виселились з квартири, але не передали квартиру з оренди за Актом приймання передачі, а Відповідачка не вжила жодних заходів щодо ремонту квартири.
26.04.2023 року засобом поштового зв`язку позивачем було направлено ОСОБА_2 чергову вимогу від 26.04,2023 року про передачу квартири з оренди за Актом приймання-передачі та про виконання ремонтних робіт у квартирі, яку Відповідачка залишила без відповіді.
09.05.2024 року засобом поштового зв`язку позивачем було направлено ОСОБА_2 чергову вимогу від 08.05.2024 року про передачу квартири з оренди за Актом приймання-передачі та про виконання ремонтних робіт у квартирі. У даній вимогі позивач попередив Відповідачку, що оскільки вона з 27.12.2021 року ухиляється від виконання ремонту у квартирі та не бажає відшкодовувати шкоду завдану залиттям квартири з її вини, тому у травні 2024 року він має намір замовити проведення будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставить питання про встановлення розміру завданої шкоди внаслідок залиття квартири та подасть позов до суду про стягнення шкоди в примусовому порядку.
Вимогу від 08.05.2024 року Відповідачка також залишила без жодної уваги як і інші адресовані їй попередні вимоги.
З метою встановлення та фіксації факту пошкодження оздоблення квартири АДРЕСА_4 , позивач 27.06.2022 року запросив оглянути квартиру АДРЕСА_4 голову правління ОСББ та співвласників будинку АДРЕСА_5 , де співвласники будинку створили ОСББ «Симиренка, 25А». 27.06.2022 року, за наслідком огляду квартири АДРЕСА_1 , комісія у складі 3-х осіб склала Акт від 27.06.2022 року «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), де вказала причину залиття квартири - вина орендодавця яка полягає у недбалості користувача квартирою, та вказала в акті пошкодження оздоблення квартири, які були виявлені на час огляду квартири. 27.06.2022 року позивачем також було подано до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово експлуатаційна дільниця №1 Заяву від 27.06.2022 року на проведення обстеження квартири АДРЕСА_4 на предмет встановлення причин залиття та фіксування шкоди завданої внаслідок залиття. Оскільки дана заява була залишена без розгляду, тому 20.07.2022 року позивачем було повторно подано аналогічну Заяву від 20.07.2022 року. 21.07.2022 року комісія у складі працівників Житлово експлуатаційної дільниці №1 склала Акт від 21.07.2022 року «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), де вказала виявлені пошкодження в оздобленні підлоги квартири та вказала, що слідів залиття з вище розташованої квартири не виявлено.
30.10.2022 року позивачем було подано до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово експлуатаційна дільниця №1 Заяву від 20.10.2022 року на проведення обстеження квартири АДРЕСА_4 на предмет фіксування шкоди завданої внаслідок залиття, оскільки станом на 30.10.2022 року відбулась додаткова деформація паркету на підлозі через часткове руйнування стяжки підлоги та сталось пожовтіння та псування шпалер на стінах коридору та вітальні. 03.11.2022 року комісія у складі працівників Житлово експлуатаційної дільниці №1 склала Акт від 03.11.2022 року «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання(або холодного водопостачання), де вказала виявлені пошкодження в оздобленні підлоги квартири, виявлені пошкодження шпалер на стінах кімнат та вказала, що слідів залиття з вище розташованої квартири не виявлено.
21.05.2024 року позивач звернувся із Заявою від 21.05.2024 року до судового експерта Чекмарьова Сергія Олександровича про проведення будівельно-технічного експертного дослідження для надання відповіді на питання: - який розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 ?
21.05.2024 року між позивачем та судовим експертом було укладено Договір «На виконання експертного будівельно-технічного дослідження» та було визначено договірну ціну дослідження в розмірі 7 197,16 грн., яка була сплачена мною по платіжній інструкції від 23.05.2024 року та були сплачені послуги банка у сумі 143,94 грн.
31.05.2024 року по Акту виконаних робіт від 31.05.2024 року судовий експерт Чекмарьов Сергій Олександрович передав позивачу Висновок експерта № 06/05-24 від 29.05.2024 року, згідно якого розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 43 074,18 грн.
Також позивач вказує на завдання йому моральної шкоди з вини відповідача, посилаючись на те, що залиття кватири сталось 27.12.2021 року з вини відповідачки, яка самовільно вселила в квартиру особу дії якої призвели до залиття квартири. При цьому Відповідачка протягом 2-х років та 11 місяців ухиляється від відшкодування шкоди чи ремонту квартири, а позивачу довелось прикладати значні зусилля щоб висели з квартири сторонніх осіб. Небажання Відповідачки передати по Акту приймання передачі квартиру з оренди, небажання забрати залишки свої речей з квартири, які залишились після виселення з квартири сторонніх осіб та небажання виконати ремонт у квартирі, обумовили для позивача неможливість користуватись власністю протягом 2-х років та 11 місяців. Дані обставини обумовили у Позивача душевні та психічні страждання. Завдану моральну шкоду позивач оцінив в сумі 11 000,00 грн. з розрахунку 10,00 грн. за один день протягом періоду часу з дня залиття та по день звернення з позовом до суду та просить суд стягнути моральну шкоду з відповідачки.
13 січня 2025 року ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 направлено за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття передано на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
РішеннямСвятошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що залиття відбулося з вини відповідача, оскільки остання на час залиття не проживала у спірній квартирі та не користувалася нею, що достеменно було відомо позивачу.
Враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено належними або допустимими доказами факт проживання відповідача у спірній квартирі на момент її залиття, відсутність доказів на підтвердження пролонгації дії договору оренди квартири АДРЕСА_1 , підтвердження факту проживання у цій квартирі інших осіб з відома позивача, суд дійшов висновку про пред`явлення ОСОБА_1 позовних вимог у даних правовідносинах до неналежного відповідача - ОСОБА_2 , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття квартири переданої в оренду.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_4 адвокат Савенецька-Фурс Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачка на час залиття квартири відповідач проживала в квартирі за адресою квартира АДРЕСА_1 , вказане підтверджується листування у месенджері Viber, крім того з вказаної переписки вбачається, що відповідач незаконно заселила проживати у квартиру сина а сама виїхала за кордон, а тому позов було пред`явлено до належного відповідача. 
03 листопада 2025 року листом Київського апеляційного суду витребувано матеріали справи № 759/309/25-ц з Святошинського районного суду м. Києва.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану адвокатом Савенецькою-Фурс Т.В., на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.
18 листопада 2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Турчин Я.О. до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
27 листопада 2025 року матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2026 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною тринадцятою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено у, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1998 року, виданого Ленінградською РДА м. Києва та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 06.05.1998 року за № 6291, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у рівних частках, по частки кожному, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
27 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди квартири № 27-12/20, за умовами якого позивач передав відповідачу в оренду квартиру АДРЕСА_1 .
У пункті 1.2. Договору було узгоджено, що квартира здається в оренду виключно для тимчасового проживання двох осіб, без права передачі квартири в суборенду чи користування квартирою іншим особам.
Пунктом 1.3. Договору було обумовлено, що квартира передається в оренду з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року.
Пунктом 2.1. Договору було встановлено, що одночасно з передачею квартири в оренду, Сторони складають та підписують Акт приймання-передачі квартири в оренду, у якому вказують перелік майна, що передається в оренду, технічний стан майна та квартири та показники лічильників води, газу, електричної енергії і даний Акт приймання-передачі квартири в оренду є невід`ємною частиною Договору.
На виконання пункту 2.1. Договору, Сторонами договору було складено та підписано Акт приймання-передачі квартири в оренду від 27.12.2020 року.
В Акті приймання-передачі квартири в оренду від 27.12.2020 року вказується, що квартира передана в оренду у доброму стані, після ремонту. Зауважень у Орендаря щодо стану квартири немає. Пошкодження у квартирі та майні відсутні, (пункт 2 Акту).
В Акті приймання-передачі квартири в оренду від 27.12.2020 року також було зазначено перелік майна, яке передається в користування Орендареві, стан майна та показники лічильників встановлених у квартирі, (пункти 3 та 4 Акту).
Пунктом 4.1. Договору було встановлено розмір орендної плати за один календарний місяць.
Пунктом 4.4. Договору було обумовлено, що з дня підписання Акту про передачу квартири в оренду, Орендар сплачує вартість комунальних спожитих протягом календарного місяця.
Судом встановлено, що у період з 01.01.2021 по 30.06.2021 року відповідач проживала у вказаній квартирі на підставі укладеного між сторонами договору, що не заперечується ОСОБА_2 .
При цьому позивач вказує, що після закінчення 30.06.2021 року строку дії Договору №27-12/20 «Оренди квартири» від 27.12.2020 року громадянка ОСОБА_2 продовжила користуватись квартирою за відсутності на це заперечень з його сторони. Відтак позивач вважає, що відповідно до приписів ст. 764 ЦК України Договір №27-12/20 «Оренди квартири» від 27.12.2020 року був поновлений на строк, який був раніше встановлений договором, тобто на 6 календарних місяців до 31.12.2021 року.
Умовами договору оренди сторони не передбачили його пролонгацію. Пунктом 3 договору сторони чітко обумовили строк дії договору до 30.06.2021 року.
Отже, судом встановлено, що договір оренди не передбачає його пролонгації.
Судом встановлено, що 27.12.2021 року сталося залиття квартири АДРЕСА_6 .
З метою встановлення та фіксації факту пошкодження оздоблення квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 лише 27.06.2022 року запросив оглянути квартиру АДРЕСА_4 голову правління ОСББ та співвласників будинку АДРЕСА_5 , де співвласники будинку створили ОСББ «Симиренка, 25А».
27.06.2022 року, за наслідком огляду квартири АДРЕСА_1 , комісія у складі 3-х осіб склала Акт від 27.06.2022 р «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), у якому вказано причину залиття квартири - вина орендодавця, яка полягає у недбалості користувача квартирою та вказала в акті пошкодження оздоблення квартири, які були виявлені на час огляду квартири.
27.06.2022 року позивачем було подано до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця №1 заяву від 27.06.2022 р. на проведення обстеження квартири АДРЕСА_4 на предмет встановлення причин залиття та фіксування шкоди завданої внаслідок залиття. Оскільки дана заява була залишена без розгляду, то 20.07.2022 року ним було повторно подано аналогічну Заяву від 20.07.2022 р.
21.07.2022 року комісія у складі працівників Житлово-експлуатаційної дільниці №1 склала Акт від 21.07.2022 р. «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), де вказала виявлені пошкодження в оздобленні підлоги квартири та вказала, що слідів залиття з вище розташованої квартири не виявлено.
30.10.2022 року ОСОБА_1 було подано до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця №1 Заяву від 20.10.2022 р. на проведення обстеження квартири АДРЕСА_4 на предмет фіксування шкоди завданої внаслідок залиття, оскільки станом на 30.10.2022 року відбулась додаткова деформація паркету на підлозі через часткове руйнування стяжки підлоги та сталось пожовтіння та псування шпалер на стінах коридору та вітальні.
03.11.2022 року комісія у складі працівників Житлово-експлуатаційної дільниці №1 склала Акт від 03.11.2022 р. «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), де вказала виявлені пошкодження в оздобленні підлоги квартири, виявлені пошкодження шпалер на стінах кімнат та вказала, що слідів залиття з вище розташованої квартири не виявлено.
31.05.2024 року відповідно до складеного судовим експертом Чекмарьовим С.О. передав Висновку експерта № 06/05-24 від 29.05.2024 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 43 074,18 грн.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повному обсязі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 175 ПК України згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до статті другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
При цьому, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
У постанові Верховний Суд від у справі № 705/3876/18, зазначив, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.)
Відповідно до постанови Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Як установлено судом першої інстанції, строк дії договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем, закінчився 30 червня 2021 року. Умовами зазначеного договору не було передбачено можливості його пролонгації.
Відповідно до матеріалів справи, залиття квартири сталося 27 грудня 2021 року, тобто після закінчення строку дії договору оренди.
Отже, на момент настання залиття квартири строк дії договору оренди вже сплив, а доказів його продовження або укладення нового договору матеріали справи не містять.
Таким чином, на час залиття квартири за адресою: квартира АДРЕСА_1 , відповідач не була належним чином підтверджена як особа, яка проживала у вказаному житловому приміщенні.
Посилання в апеляційній скарзі на листування у месенджері Viber не може бути визнано беззаперечним та достатнім доказом проживання відповідача у зазначеній квартирі, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідне листування здійснювалося саме відповідачем, а також того, що номер телефону, з якого велося листування, належить відповідачу.
За таких обставин у суду відсутні підстави вважати надану переписку в месенджері належним, допустимим і достатнім доказом проживання відповідача у спірній квартирі на момент її залиття.
Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме відповідач була особою, яка проживала у квартирі на час настання спірної події, а відтак і доказів належності її як відповідача у цій справі.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Крім того, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у цій справі.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для перевірки інших доводів апеляційної скарги по суті, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Савенецькою-Фурс Тетяною Володимирівною - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач  А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна