КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2026 року м. Київ справа №320/47977/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просить суд: 
- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України у м.Києві щодо не зарахування до стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 в подвійному розмірі; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 в подвійному розмірі з 11.01.2024 року та виплатити заборгованість.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що з 04.02.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. 09.02.2024 вона звернулася до відповідача із заявою про зарахування в подвійному розмірі періоду її роботи з 16.04.1992 у закладі охорони здоров`я, який, на її думку, належить до закладів з надання психіатричної допомоги. Листом від 27.02.2024 відповідач відмовив у такому зарахуванні, зокрема зазначивши про відсутність підстав для обчислення відповідного стажу після 01.01.2004.
Позивач вважає таку відмову протиправною та посилається на статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої робота, зокрема, у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. На підтвердження наявності відповідного стажу позивач посилається на записи трудової книжки та довідку №49 від 18.04.2023, згідно з якими вона з 16.04.1992 працює у Київському міському науково-виробничому об`єднанні психологічного здоров`я на посадах дієтсестри / сестри медичної з дієтичного харчування.
На переконання позивача, оскільки її робота здійснювалася у закладі охорони здоров`я, пов`язаному з наданням психіатричної допомоги, період роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 має бути зарахований до страхового стажу у подвійному розмірі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що згідно з положеннями статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” час трудової діяльності позивача Київському міському науково-виробничому об`єднанні психологічного здоров`я на посадах дієтсестри / сестри медичної з дієтичного харчування був зарахований до страхового стажу у подвійному розмірі лише по 31.12.2003, у той час як починаючи з 01.01.2004 підстави для подвійного зарахування стажу відсутні.
Крім того, відповідач зазначає, що лист Головно управління 27.02.2024 №7117-6561/П-02/8-2600/24 не є рішенням суб`єкта владних повноважень та має роз`яснювальний характер, не породжує будь яких прав та обов`язків для позивача.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за віком.
Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просила зарахувати пільговий стаж роботи з 16.04.1992 у подвійному розмірі.
Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві листом від 27.02.2024 №7117-6561/П-02/8-2600/24 повідомило позивачу, що період роботи позивача з 16.04.1992 по 31.12.2003 врахований в подвійному розмірі. Однак, підстав для врахування періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі, починаючи з 01.01.2024, відсутні.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закону №1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 60 Закону №1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, Законом передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у закладах з надання психіатричної допомоги.
Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 № 892/7180, лікарняними закладами є, зокрема, заклад з надання психіатричної допомоги (багатопрофільні, підпункт 1.1 пункту 1), спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги (особливого типу, підпункт 1.1.4 пункту 1).
Згідно з пунктами 21, 22 пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я:
- спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги - заклад з надання психіатричної допомоги, в якому застосовуються всі стаціонарні види примусових заходів медичного характеру, передбачені Кримінальним кодексом України, та запобіжні заходи, застосовані до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України;
- заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги., установи/заклади системи соціального захисту населення - структурні підрозділи установ/закладів соціального захисту та/або їх відокремлені структурні підрозділи, які надають медичну допомогу громадянам похилого віку або особам з інвалідністю.
За змістом статті 1 Закону України від 22.02.2000 № 1489-III "Про психіатричну допомогу" (далі також Закон № 1489-III):
- психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин;
- заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1489-III психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Психіатрична допомога особам віком до 18 років у закладах з надання психіатричної допомоги надається окремо від повнолітніх осіб. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом частини першої статті 27 Закону № 1489-III професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Як зазначено вище, відповідач не здійснив зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи, починаючи з 01.01.2004 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону №1788, посилаючись на те, що починаючи з 01.01.2004 підстави для зарахування періоду роботи у подвійному розмірі відсутні.
З трудової книжки позивача вбачається, що вона з 16.04.1992 зарахована до Київського міського науково-виробничого об`єднання охорони психічного здоров`я на посаду дієтсестри.
01.02.2005 позивач переведена на посаду дієтсестри сектору дієтичного харчування Санітарно-епідеміологічного відділу.
14.11.2013 позивач було переведено на посаду сестри медичної з дієтичного харчування Служби дієтичного харчування.
01.01.2018 позивача переведено на посаду сестри медичної з дієтичного харчування Служби дієтичного харчування.
Відомостей про звільнення позивача матеріали справи не містять.
Довідкою від 27.03.2023 №49, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ», підтверджується трудовий стаж в Київському міському науково-виробничому об`єднанні охорони психічного здоров`я на посадах:
- дієтсестри Харчоблоку з 16.04.1992 (наказ про прийом №108 від 16.04.1992);
- дієтсестри сектору дієтичного харчування Санітарно-епідеміологічного відділу з 01.02.2005 (наказ №28 від 21.02.2005); 
- сестри медичної з дієтичного харчування сектору дієтичного харчування з 14.11.2013 (наказ №600к/9 від 14.11.2013);
- сестри медичної з дієтичного харчування Служби дієтичного харчування з 01.01.2018 (наказ №74/к від 31.01.2018).
У вказаній довідці зазначається, що позивач працює по теперішній час.
Крім того, у вказаній довідці зазначено, що робота в психічних закладах здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Також у довідці вказано, що 01.12.1997 Київське міське науково-виробниче об`єднання охорони психічного здоров`я реорганізоване в Київську міську клінічну психоневрологічну лікарню №1 (наказ №154 від 16.09.1997). 
14.11.2013 Київська міська клінічна психоневрологічна лікарня №1 перейменована в Територіальне медичне об`єднання «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві (рішення Київської міської ради №330/9387 від 22 травня 2013, розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації №1958 від 30.10.2013, наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації №625 від 01.11.2013) наказ ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві №378 від 14.11.2013).
03.02.2020 Територіальне медичне об`єднання "ПСИХІАТРІЯ" у місті Києві реорганізовано шляхом перетворення його в Комунальне некомерційне підприємство "Клінічна лікарня "ПСИХІАТРІЯ'" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 листопада 2019 року №1993 "Про організаційні правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 24 жовтня 2019 року №6/7579 "Про реорганізацію закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" та наказу КНІП "Клінічна лікарня "ПСИХІАТРІЯ" №22 від 03.02.2020.
Копії відповідних наказів наявні в матеріалах пенсійної справи, наданої суду представником відповідача.
Суд звертає увагу на те, що за правилами частини 4 статті 24 цього Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Судом встановлено, що відповідач не заперечує, що протягом спірного періоду позивач працювала у закладі з надання психіатричної допомоги, а тому за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказаний період роботи підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 11.02.2025 у справі № 420/8637/24, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періодів роботи позивачів після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача у вигляді відмови у зарахуванні періодів роботи позивача після 01.01.2004 у подвійному розмірі.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів її роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ».
Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди її роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ», відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок та виплату її пенсії з 11.01.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
Щодо клопотання позивача про негайне виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Із зазначеного слідує, що негайно виконуються рішення суду саме про стягнення пенсії та інших періодичних платежів, що є вимогою майнового характеру. Однак зобов`язання вчинити певні дії, в тому числі перерахувати та виплатити пенсію, є вимогою немайнового характеру та, відповідно, не є тотожною за своїм змістом вимозі про стягнення конкретної суми, оскільки присудженню пенсії мають передувати дій відповідача щодо її перерахунку та визначення нового розміру, а тому підстави для допуску до негайного виконання рішення суду відсутні.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа №823/1265/16; адміністративне провадження № К/9901/16261/18).
У пункті 86 постанови від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що закріплені у статті 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №640/3719/18, від 11.06.2020 у справі №640/13988/19 та від 23.12.2020 у справі №704/1167/19.
Суд зазначає, що лише прийняття рішення зобов`язального характеру не є безумовною підставою для встановлення у справі судового контролю, а наявність передумов для встановлення такого контролю має підтверджуватися належними та допустимими доказами. Однак, такі докази позивачем надані не були, а також позивачем не було наведено обґрунтувань необхідності застосування такого заходу судового контролю як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, внаслідок чого суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів її роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди її роботи з 01.01.2004 по 28.03.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ», відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок та виплату її пенсії з 11.01.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.