ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4550/26 Справа № 213/5051/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 213/5051/25 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року, яке ухвалено суддею Нестеренком О. М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 січня 2026 року, 

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22 липня 2022 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4615903346, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 50 096,72 грн шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Строк кредиту: 18 місяців. Проценти за користування кредитом: 10,99 % річних від суми боргу за договором, 3,50% щомісяця від суми кредиту. 
Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 01 травня 2025року його загальна заборгованість перед позивачем складає 83 369,79 грн, з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 46 225,78 грн; за відсотками річними (в т. ч. простроченими) 7 336,38 грн; за відсотками щомісячними (в т. ч. простроченими) 29 807,63 грн.
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Кредитним договором № 4615903346 від 22 липня 2022 року у розмірі 83 369,79 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Кредитним договором № 4615903346 від 22 липня 2022 року у розмірі 78 918 грн 71 коп, з яких: заборгованість по тілу кредиту 46 225,78 грн; за відсотками річними 6 392,58 грн; за відсотками щомісячними 26 300,35 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 301 грн 30 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Акціонерне товариство «Таскомбанк» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви, позивач зазначає, що суд першої інстанції однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу наявних у справі письмових доказів, не здійснив належної перевірки належності цих доказів, у зв`язку з чим безпідставно відмовив банку в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом.
На думку скаржника, в момент укладення кредитних договорів, між банком і позичальником було досягнуто домовленості щодо заяви-договору про відкриття клієнту банківського рахунку, його обслуговування, тарифів та комісій банку в цілому, а також щодо всіх пунктів, якими передбачені умови виконання договору, споживач повідомлений про умови банківського обслуговування.
Підписанням Заяви-договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування». При цьому, позичальник була ознайомлена з усіма умовами Кредитного договору та погодилась з ними.
Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору чітко видно заборгованість відповідача. Позивач наполягає в обґрунтованості та правильності наданого розрахунку до суду. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості або наданого власного розрахунку контррозрахунку з сторони відповідача. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача (позиція Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21). Будь-яких доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, суду не надано. Більш того, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що оскільки АТ «Таскомбанк» фактично оскаржує рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний суд не переглядає зазначене рішення в частині, що стосується задоволення позову.
Ціна позову у даній справі становить 83 369,79 грн, що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що 22 липня 2022 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 4615903346 на умовах: сума кредиту: 50 096,72 грн; строк кредиту: 18 місяців; порядок та умови надання та повернення: кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) робочих днів від дня укладення договору на рахунок Позичальника НОМЕР_1 в АТ «Таскомбанк», та погашається безготівковим шляхом на цей же рахунок; річні проценти – 10,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти – 3,50 % від суми кредиту.
Відповідно до п.1.5 Договору Позичальник доручає Кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту 43 450 грн в рахунок погашення заборгованості за КД № 4695403774 від 13 травня 2021 року та 2 301,72 грн у якості страхового платежу.
В матеріалах справи також наявний паспорт кредиту «Споживчий кредит від КредитМаркет» від 22 липня 2022 року, який містить власноручний підпис відповідачки. 
В Розділі 6 Паспорту міститься графік, періодичність та розмір платежів. Останній вісімнадцятий платіж мав бути датований 03 лютого 2024 року.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у кредитному договорі, та підтверджується відповідною Випискою по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 .
З наданого позивачем Розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що станом на 01 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед AT «Таскомбанк» становить 83 369,79 грн, з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 46 225,78 грн; за відсотками річними (в т. ч. простроченими) 7 336,38 грн; за відсотками щомісячними (в т. ч. простроченими) 29 807,63 грн.
Згідно з Розрахунком, кредитодавець нараховував щомісячні та річні проценти і після останньої дати погашення відповідно до графіку погашення.
Так, з 01 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року нараховано 943, 80 грн у якості річних процентів.
З 03 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року нараховано 3 506,78 грн у якості щомісячних процентів. 
Також у матеріалах справи наявне повідомлення-вимога відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, в якій банк доводить до відома відповідача, що станом на 23 травня 2025 року існує заборгованість за кредитним договором з вимогою виконати вказане зобов`язання і погасити заборгованість.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором № 4615903346 не виконала, у зв`язку із чим, в межах строки дії кредитного договору, утворилася заборгованість в загальній сумі 78 918 грн 71 коп, з яких: заборгованість по тілу кредиту 46 225,78 грн; за відсотками річними 6 392,58 грн; за відсотками щомісячними 26 300,35 грн, яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Приписами ч. 2 ст. 615 ЦК України визначено: одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами Кредитного договору № 4615903346, строк кредитування складає 18 місяців; річні проценти – 10,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти – 3,50 % від суми кредиту.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 в п. 95-108 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
За умовами Кредитного договору № 4615903346, строк кредитування складає 18 місяців, отже строк кредитування закінчився 22 січня 2024 року, оскільки у матеріалах справи відсутні докази продовження строку кредитування.
Належних доказів узгодження між сторонами договору іншого строку кредитування, аніж це передбачено в самому договорі, позивач не надав.
Отже, позивач не довів факту продовження строку кредитування, визначеного договором, а тому строк кредитування, упродовж якого підлягали нарахуванню відсотки за користування кредитом, становив 18 місяців. У подальшому слід було здійснювати нарахування відсотків відповідно до норм ст. 625 ЦК України, однак у позовній заяві кредитор про це не просив.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц, від 10 лютого 2022 року у справі № 263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку.
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом після 22 січня 2024 року (більше 18 місяців), тобто поза межами строку кредитування.
Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - залишити без задоволення. 
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: