Справа № 278/1365/26
Номер провадження 3/278/719/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2026 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Мокрецький В.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції №1 ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , 

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Чотирнадцятого березня 2026 року о 00 годин 40 хвилини по вул. Авіаційній у с-щі Озерне, Житомирського району, ОСОБА_1 , у порушення п. 2.9 а) ПДР, керував автомобілем «Nissan X-Trail», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.
Порушник вину не визнав та вважає, що не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Адвокат Кузьменко Є.А. просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення. Зокрема, адвокат вказує на порушення поліціянтами безперервності фіксації від моменту зупинення автомобіля під керуванням ОСОБА_1 до завершення процедури освідування та складання адміністративних матеріалів, просить визнати недопустимими доказами долучені до справи відеозаписи, бо вони не зазначені у супровідному листі. Окрім того, адвокат вважає, що поліціянтами була порушена процедура проведення освідування на місці зупинки автомобіля, бо перед продування ОСОБА_1 газоаналізатора поліціянт не показав на камеру, що пристрій готовий до використання і має нульові значення, не зафіксував на камеру встановлення мундштука у пристрій, а також знаючи, що порушник перебуває у стані алкогольного сп`яніння наказав йому сісти за кермо, щоб з`їхати з перехрестя на узбіччя. Також адвокат просив врахувати постанову Верховного Суду у справі №199/6704/21 від 06.05.2026 у якій зазначено, що показник 0,35% не свідчить про стан алкогольного сп`яніння.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, зокрема, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що порушник погодився пройти освідування на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotest», який показав позитивну пробу 0,35 %, вказане узгоджується з актом огляду з використанням спеціальних технічних засобів, який підтверджує проходження порушником освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та згоду з його результатами.
Факт керування порушником за вказаних у протоколі обставин під час комендантської години не заперечується останнім та доводиться відеозаписом.
Суд вважає безпідставним твердження адвоката, що працівниками поліції порушено процедуру освідування, а саме не залучено двох свідків та надано ОСОБА_1 продути газоаналізатор таким чином, що останній не міг переконатися у його готовності до роботи та пристрій перед продуванням має нульові позначки, оскільки це спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що поліціянт повідомляє про готовність роботи газоаналізатора, який має нульові показники та після продуванням ОСОБА_1 у мундштук, технічний прилад показав 0,35%, з яким останній погодився, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився та не заперечував, що вдень вживав алкогольний напій але вважав, що на момент керування автомобілем він був тверезий.
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
У даному випадку, процедура проведення освідування та складання адміністративних матеріалів фіксувалась на технічні засоби, а відтак не потребувала залучення свідків.
Також, не знайшли свого підтвердження доводи адвоката щодо безперервності фіксації зупинки автомобіля під керуванням порушника, процедури освідування і складання адміністративних матеріалів.
Згідно з «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, органи та підрозділи поліції у своїй діяльності використовують технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.
Пункт 5 розділу ІІ згаданої Інструкції передбачає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Як убачається з відеозапису на портативний реєстратор поліціянта, відео розпочинається з моменту зупинки автомобіля під керуванням порушника, воно є безперервним та логічним за своїм змістом, складається з декількох відеофайлів, які за своїм змістом є логічним продовженням один одного. Будь-яких ознак монтажу, порушення безперервності запису, стирання та обрізання запис з реєстратора не містить.
Своєю чергою, реєстрація факту керування ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин на реєстратор зі службового автомобіля не заборонена згаданою Інструкцією, а тому даний відеозапис, відповідно до ст. 251 КУпАП, є належним доказом винуватості останнього. Така позиція суду узгоджується з практикою ВС, яка викладена у постанові від 19.08.2021 у справі №756/8124/19, де вказано, що до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 ст. 99 КПК України, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Таким чином, поліціянт мав право здійснювати фіксацію руху та зупинку автомобіля «Nissan X-Trail» не лише за допомогою нагрудної камери. 
Відтак, наявний у матеріалах справи відеозапис суд вважає належним та допустимим доказом.
Окрім того, суд не вбачає підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом через те, що він не зазначений у супровідному листі, бо останній вказаний у п. 10 адміністративного протоколу та долучений до матеріалів.
Посилання адвоката на практику Верховного Суду не має практичного застосування у даній справі, бо стосується визначення впливу алкогольного сп`яніння у водія на його реакцію у момент дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до наслідків за допомогою хроматографічного методу. 
У даному випадку допустима норма алкоголю у водіїв транспортних засобів визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015, та становить 0,2 проміле.
З огляду на викладене, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд дійшов до переконання, що у діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та призначає йому адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

постановив:

ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 грн 60 коп. судового збору.

Строк пред`явлення до примусового виконання в межах трьох місяців.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом 10 днів з моменту винесення. 

Копію даної постанови протягом трьох днів направити особі, щодо якої її винесено.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч. 1 ст. 307 КУпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, визначений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом. 

Суддя: