КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№22-ц/824/11583/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року місто Київ 
справа №361/4635/25 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Борисової О.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року про повернення скарги, постановлену під головуванням судді Гізатуліної Н.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Олійника Олега Івановича та про зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа:стягувач Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія»,-

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2026року ОСОБА_1  звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Олійника О.І., в якій просила:
визнати бездіяльність приватного виконавця незаконною; 
зобов`язати приватного виконавця утриматись від вчинення виконавчих дій до вирішення спору судом; 
зобов`язати приватного виконавця винести постанову щодо зупинення виконавчого провадження та зняття арешту з рахунків.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що у поданій нею скарзі було зазначено, що про накладення арешту на рахунки вона дізналася 12 грудня 2025 року, що вказує на момент, з якого їй стало відомо про порушення її прав. 
Вказувала, що фактичні обставини, викладені у скарзі, у своїй сукупності дають змогу встановити зміст оскаржуваних дій та обставини порушення прав, а тому вважає, що формальний підхід суду до оцінки змісту скарги призвів до необґрунтованого обмеження її права на доступ до правосуддя.
Зазначала, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у скарзі посилань на норми закону, однак такі вимоги не можуть тлумачитись надмірно формально, оскільки суть скарги чітко свідчить про оскарження порушення прав заявника у виконавчому провадженні. Крім того, у разі наявності недоліків суд мав можливість надати строк для їх усунення, що відповідає принципам справедливого судочинства, однак цього не зробив.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст.369 ЦПК Україниапеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення скарги, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Правовідносини щодо оскарження дій або бездіяльності виконавчої служби регулюються окремим 7 розділом ЦПК України- судовий контроль за виконанням судових рішень.
Відповідно до ст.447-1 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
За приписами частин першої-четвертої статті 448 ЦПК Українискарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
До скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Згідно з ч.5 ст.448 ЦПК Українисуд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Постановляючи ухвалу про повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у скарзі не вказано дату, коли заявник дізналася про порушення її прав внаслідок бездіяльності приватного виконавця; відсутнє посилання на норму закону, яка порушена приватним виконавцем та у прохальній частині скарги ОСОБА_1 обмежилась лише посиланням на незаконність бездіяльності приватного виконавця, не конкретизувала у чому полягає її зміст.
Колегія суддів погоджується з посиланням в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що у поданій нею скарзі було зазначено, що про накладення арешту на рахунки вона дізналася 12 грудня 2025 року, що вказує на момент, з якого їй стало відомо про порушення її прав. 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів скарги у порушення п.п.8, 9 ч.3 ст.448 ЦПК України ОСОБА_1 у скарзі не зазначила норму закону, яка порушена приватним виконавцем та у прохальній частині скарги ОСОБА_1 обмежилась лише посиланням на незаконність бездіяльності приватного виконавця, не конкретизувала у чому полягає її зміст та яким чином слід поновити порушене право заявника.
Встановивши, що ОСОБА_1 подала скаргу без додержання вимог ч.3 ст.448 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення скарги без розгляду відповідно до ч.5 ст.448 ЦПК України.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28жовтня 1998 рокута «Круз проти Польщі» від 19червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: