ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/4043/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії: головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Іванчук С.В., Ржепецький В.О., розглянувши без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столуч» на Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтольвів», м. Львів,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столуч», м. Львів,
про стягнення 132 830,60 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі №914/4043/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «СТОЛУЧ» на користь ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» грошові кошти у загальному розмірі 132 830,60 грн, з яких: 121 700,00 грн - сума основного боргу, 7 869,71 грн - індекс інфляції за весь час прострочення, 3 260,89 грн - три проценти річних від простроченої суми, 18 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 028,00 грн витрат за сплату судового збору.
23.03.2026, не погодившись з Рішенням Господарського суду Львівської області, ТОВ «СТОЛУЧ» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі № 914/4043/25 в частині стягнення з відповідача 7 869,71 грн - індексу інфляції та 3 260,89 грн - 3% процентів річних від простроченої суми, 18 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу; ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «СТОЛУЧ» на користь на користь ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» 3 934, 85 грн - індекс інфляції, 1 630, 40 грн - три проценти річних від простроченої суми, а також 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 30.03.2026 залишено апеляційну скаргу без руху для усунення недоліків. Встановлено апелянту спосіб усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду: доказів сплати судового збору в сумі 3 633,60 грн.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 (головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Іванчук С.В., Ржепецький В.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Столуч» на Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі №914/4043/25 в порядку спрощеного провадження без повідомлення представників сторін. 
Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.

1. Короткий зміст позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем договірного зобовязання в частині оплати виконаного перевезення вантажу на загальну суму 121 700,00 грн. Крім того, позивач нарахував відповідачу 7 869,71 грн інфляційних втрат та 3 260,89 грн 3% річних. 

2. Короткий зміст оскаржуваного процесуального рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі №914/4043/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «СТОЛУЧ» на користь ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» грошові кошти у загальному розмірі 132 830,60 грн, з яких: 121 700,00 грн - сума основного боргу, 7 869,71 грн - індекс інфляції за весь час прострочення, 3 260,89 грн - три проценти річних від простроченої суми, 18 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 028,00 грн витрат за сплату судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що факт надання послуг перевезення вантажу позивачем, підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів здачі-приймання робіт, які підписані та скріплені печатками позивача та відповідача.
Підписання Відповідачем актів здачі-приймання робіт без зауважень, підтверджує факт приймання належно наданих послуг за Договором.
Разом із цим, всупереч двостороннім домовленостям та умовам Договору, надані Позивачем послуги за актами з 29.08.2024 по 03.02.2025 залишено відповідачем без оплати. Згідно з актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2023 – 05.11.2025 між ТОВ «Спецавтольвів» і ТОВ «Столуч» за договором №25/09-23, заборгованість ТОВ «Столуч» у загальному розмірі становить 121 700,00 грн. 
З огляду на те, що строк виконання обов`язку сплати послуг за договором перевезення вантажів є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 121 700,00 грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.
Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що такий здійснено арифметично правильно, відтак, вимоги про стягнення 3 260,89 грн 3% річних та 7 869,71 грн та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «СТОЛУЧ» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі № 914/4043/25 в частині стягнення з відповідача 7 869,71 грн - індексу інфляції та 3 260,89 грн - 3% процентів річних від простроченої суми, 18 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу; ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «СТОЛУЧ» на користь на користь ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» 3 934, 85 грн - індекс інфляції, 1 630, 40 грн - три проценти річних від простроченої суми, а також 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що: 
- ТОВ «СТОЛУЧ» не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 7 869,71 грн індекс інфляції за весь час прострочення та 3 260,89 грн - три проценти річних від простроченої суми та вважає його в цій частині таким, що ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права ст. 551 Цивільного кодексу України, які призвели до ухвалення незаконного рішення в оскаржуваній частині;
- суд першої інстанції фактично не здійснив жодної належної оцінки обставин справи. Зокрема, судом не було досліджено, чи є даний випадок винятковим, не проаналізовано ступінь виконання зобов`язання, причини його неналежного виконання, тривалість прострочення, наслідки порушення, співмірність розміру пені таким наслідкам, а також поведінку відповідача. Натомість суд обмежився формальним підходом, фактично ухилившись від виконання обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи;
- Відповідач, вважає неспівмірною заявлену компенсацію вартості виконаної роботи та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката. Оскільки, предмет спору в цій справі № 914/4043/25 не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, а саме стягнення заборгованості, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Апелянт вважає розумним та співмірним з розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 8 000, 00 грн.

4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Позивач подавав відзиву на апеляційну скаргу (вх.№01-04/3394/26 від 23.04.2026), в якому заперечив проти аргументів апелянта, просив залишити без змін оскаржуване рішення, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції.
25 вересня 2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» (надалі за текстом - Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОЛУЧ» (надалі за текстом - Замовник) укладено договір №25/09-23 на перевезення вантажів евакуатором (надалі за текстом - Договір), згідно з яким Замовник доручає, а Перевізник бере на себе зобов`язання організувати за рахунок Замовника перевезення вантажів Замовника (п. 1.1 Договору).
Умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг Перевізника, а також інші умови пов`язані з виконанням даного Договору, вказуються в Додатках до цього Договору, які підписуються та скріплюються печатками обох Сторін та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 2.1.5 Договору, Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення і здати його вантажоодержувачу. У разі вимушеного простою автомобіля па прикордонних переходах з причин, що не залежать від Перевізника та Замовника термін доставки вантажу автоматично збільшується на час простою.
Згідно з п. 2.3.4 Договору, Замовник зобов`язаний своєчасно сплачувати послуги Перевізника.
Усі платежі та розрахунки за даним Договором здійснюється у національні валюті України - гривні. Замовник перераховує грошові кошти відповідно до рахунків Перевізника на розрахунковий рахунок Перевізника (п. 3.1. - 3.2. Договору).
Відповідно до п. 3.3. Договору, всі рахунки Перевізника Замовник зобов`язаний сплатити одразу після його отримання.
На виконання умов Договору, Перевізником за дорученням Замовника надано:
1) послуги з перевезення катка за маршрутом: с. Пасіки-Зубрицькі - с. Рудно, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №824 від 29.08.2024 року;
2) послуги з перевезення екскаватора за маршрутом: с. Рудно - с. Пониковиця, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №832 від 02.09.2024 року;
3) послуги з перевезення катка за маршрутом: с. Рудно - с. Пониковиця, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1271 від 09.12.2024 року;
4) послуги з перевезення екскаватора за маршрутом: с. Пониковиця - с. Рудно, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1319 від 16.12.2024 року;
5) послуги з перевезення екскаватора за маршрутом: с. Рудно - с. Пониковиця - с. Куличків, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1 від 02.01.2025 року;
6) послуги з перевезення екскаватора за маршрутом: с. Куличків - с. Пониковиця - с. Рудно, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №38 від 16.01.2025 року;
7) послуги з перевезення катка за маршрутом: с. Пониковиця - с. Пасіки-Зубрицькі, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №73 від 28.01.2025 року;
8) послуги з перевезення катка за маршрутом: с. Солонка - с. Пониковиця, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №80 від 03.02.2025 року.
Згідно з вищевказаними Актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не мав.
Сторонами погоджено, що вартість за надані послуги Перевізником Замовнику становить:
1) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №824 від 29.08.2024 року - 5 300.00 грн у тому числі ПДВ 883,33 грн;
2) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №832 від 02.09.2024 року - 15 900,00 грн у тому числі ПДВ 2 650,00 грн;
3) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1271 від 09.12.2024 року -16 800,00 грн у тому числі ПДВ 2 800,00 грн;
4) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1319 від 16.12.2024 року - 16 800,00 грн у тому числі ПДВ 2 800,00 грн;
5) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1 від 02.01.2025 року - 21 400.00 грн у тому числі ПДВ 3 566,67 грн;
6) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №38 від 16.01.2025 року - 21 400,00 грн у тому числі ПДВ 3 566,67 грн;
7) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №73 від 28.01.2025 року - 16 800,00 грн у тому числі ПДВ 2 800,00 грн;
8) за Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №80 від 03.02.2025 року - 7 800,00 грн у тому числі ПДВ 1 300,00 грн.
Перевізником належним чином виконано умови Договору, тобто у строки, порядку та у спосіб визначені Договором, надані послуги Замовнику, а останній прийняв такі послуги у повному обсязі не маючи жодних претензій.
29 серпня 2024 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №852 від 29.08.2024 на загальну суму оплати 5 300,00 грн у тому числі ПДВ 883,33 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №824 від 29.08.2024).
30 серпня 2024 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №859 від 30.08.2024 на загальну суму оплати 15 900,00 грн у тому числі ПДВ 2 650,00 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №832 від 02.09.2024).
09 грудня 2024 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №1299 від 09.12.2024 на загальну суму оплати 16 800,00 грн у тому числі ПДВ 2 800,00 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1271 від 09.12.2024).
16 грудня 2024 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №1337 від 16.12.2024 на загальну суму оплати 16 800,00 грн у тому числі ГІДВ 2 800,00 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1319 від 16.12.2024).
2 січня 2025 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №1 від 02.01.2025 на загальну суму оплати 21 400,00 грн у тому числі ПДВ 3 566,67 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1 від 02.01.2025).
16 січня 2025 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №40 від 16.01.2025 на загальну суму оплати 21 400,00 грн у тому числі ПДВ 3 566,67 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №38 від 16.01.2025).
28 січня 2025 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №73 від 28.01.2025 на загальну суму оплати 16 800,00 грн у тому числі ПДВ 2 800,00 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №73 від 28.01.2025).
3 лютого 2025 Перевізником надіслано на електронну пошту Замовника рахунок на оплату №83 від 03.02.2025 на загальну суму оплати 7 800,00 грн у тому числі ПДВ 1 300,00 грн (за надані послуги згідно з Актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №80 від 03.02.2025).
Згідно з Актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.09.2023-05.11.2025 між ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» і товариством з обмеженою відповідальністю «СТОЛУЧ» за договором №25/09-23, заборгованість ТОВ «СТОЛУЧ» перед ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» у загальному розмірі становить 121 700,00 грн.
У зв`язку із тим, що ТОВ «СТОЛУЧ» не виконав свої зобов`язання щодо сплати за надані послуги, 03 грудня 2025 року ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» направило на адресу ТОВ «СТОЛУЧ» з претензію №1Р/2025 від 02.12.2025 з вимогою протягом 7 (семи) днів з дня отримання цієї претензії здійснити оплату наявної суми заборгованості за надані послуги.

7. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Предметом спірних правовідносин є перевірка судом апеляційної інстанції застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими врегульовано питання стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. 
Стягнення суми основного боргу не є предметом апеляційного оскарження.
Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

7.1. Щодо правової природи 3% річних та інфляційних втрат.
Звернувшись з позовом до суду, крім суми основного боргу позивач нарахував відповідачу 7869,71 грн індексу інфляції та 3260,89 грн 3% річних за період 04.02.2026 по 26.12.2025. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.
Верховний Суд виходить з того, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (такий висновок викладений, зокрема, у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Отже, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, яким не є набрання законної сили рішенням суду про стягнення сум основного боргу, оскільки в іншому випадку без судового рішення зобов`язання не могло бути порушеним би взагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат, долученого позивачем до позовної заяви та встановлено їх нарахування на суму основного боргу 121 700,00 грн за період з 04.02.2025 по 26.12.2025 рр.
Відповідно до п. 3.3. Договору, всі рахунки Перевізника Замовник зобов`язаний сплатити одразу після його отримання.
Тобто, сторонами узгоджено негайну оплату виставлених рахунків.
Відповідно до долучених доказів останній рахунок №83 від 03.02.2025 року на суму 7 800,00 грн, направлено відповідачу 03.02.2025 засобами електронного зв`язку, обставини отримання цього рахунку та інших рахунків відповідачем в апеляційній скарзі не заперечуються. 
Обмеження періоду господарських операцій між сторонами 03.02.2025 року підтверджено підписаним обома сторонами Актом звіряння взаємних розрахунків від 05.11.2025, відповідно до якого остання реалізація на суму 7 800,00 грн відбулася 03.02.2025 року.
Таким чином, позивачем правомірно визначено період прострочення нарахування 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 04.02.2025 року.
Перевіривши правильність розрахунку нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 121 700,00 грн за період з 04.02.2025 по 26.12.2025 рр., апеляційним судом отримано:

Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 04/02/2025 до 26/12/2025	121 700,00 грн.	
Всього:	121 700,00 грн.	
Інфляційні витрати:
Останній період (04/02/2025 - 26/12/2025)	Індекс інфляції	
лютий 2025	100,80	
березень 2025	101,50	
квітень 2025	100,70	
травень 2025	101,30	
червень 2025	100,80	
липень 2025	99,80	
серпень 2025	99,80	
вересень 2025	100,30	
жовтень 2025	100,90	
листопад 2025	100,40	
грудень 2025	100,20	
Розрахунок здійснюється за формулою
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
......
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (100,80 : 100) (101,50 : 100) (100,70 : 100) (101,30 : 100) (100,80 : 100) (99,80 : 100) (99,80 : 100) (100,30 : 100) (100,90 : 100) (100,40 : 100) (100,20 : 100) = 1.06679418
Інфляційне збільшення: 121 700,00 x 1.06679418 - 121 700,00 = 8 128,85 грн.

3% річних
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де
С - сума заборгованості,
Д - кількість днів прострочення.
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 04/02/2025 до 26/12/2025 121 700,00 x 3 % x 326 : 365 : 100	326	3260,89 грн.	
Загальна заборгованість: 121 700,00 (сума боргу) + 8 128,85 (інфляційне збільшення) + 3 260,89 (3% річних).
Отже, позивачем вірно обчислено 3% річних за вказаний період, при цьому інфляційні втрати заявлено на меншу суму (7 869,71 грн), ніж вірно визначений судом розмір.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. 
Таким чином, суд не уповноважений виходити за межі позовних вимог.
Підсумовуючи, місцевий господарський суд правомірно встановив прострочення грошового зобов`язання відповідачем та підставно задовольнив позов повністю.

7.2. Щодо застосування ст. 551 ЦК України в частині зменшення неустойки судом у спірних правовідносинах.
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України).
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що при поданні позову ТОВ «Спецавтольвів» не заявляло позовних вимог про стягнення з відповідача суми пені або штрафних санкцій.
При цьому, правова природа пені відрізняється від цивільно-правової відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України у формі 3% річних та інфляційних втрат, оскільки право на стягнення пені виникає лише на підставі договору або у випадках, передбачених законом, тоді як нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється лише на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у випадку прострочення грошового зобов`язання.
Суд звертає увагу апелянта на останні правові висновки Великої Палати Верховного Суду з питань стягнення 3% річних.
Суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу.
Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат (Постанова ВП ВС від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24).

7.3 Щодо суми професійної правничої допомоги, покладеної на відповідача судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Позивач у заяві від 16.02.2026, яка для нього є першою заявою у суді першої інстанції по суті справи, зазначив, що планує понести судові витрати у вигляді правової допомоги у розмірі 18 000,00 грн та подав докази понесення судових витрат.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав: Договір про надання правничої допомоги № 14-2/2025 від 03 листопада 2025, Додатковий договір до Договору про надання правничої допомоги№ 14-2/2025 від 01.12.2025, Акт наданих послуг від 13.02.2026, детальний опис наданих послуг, згідно з Договором про надання правничої допомоги № 14-2/2025 від 03 листопада 2025 року. 
З наведених матеріалів вбачається, що всього ТОВ «Спецавтольвів» надано правничої допомоги на суму 18 000,00 грн.
Отже, стороною позивача була виконана вимога законодавства щодо подання відповідної заяви про намір понести судові витрати, докази на підтвердження понесених витрат відбулося в межах строків встановлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Під час розгляду справи у місцевому господарському суді відповідач не заявляв клопотання про зменшення суми витрат на правову допомогу, тому у суду першої інстанції були відсутні достатні підстави для зменшення суми професійної правничої допомоги.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що заявлена позивачем до стягнення сума не надмірною. Порівняно з ціною позову, обсяг правничої допомоги підтверджено належними доказами. 
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Додатково колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що заборгованість у цій справі виникла за період серпня 2024 лютий 2025року, і у зв`язку з відсутністю добровільної сплати боргу позивач змушений залучити до справи адвоката для примусового стягнення заборгованості в судовому порядку. 
На переконання колегії суддів обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення заяви позивача покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн, оскільки стягнення таких витрат відповідає критеріям розумності, необхідності, співмірності та справедливості.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Судом апеляційної інстанції не встановлено визначених ст. 277 ГПК України обставин, тому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столуч» слід залишити без задоволення; Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі №914/4043/25 - залишити без змін.

9. Розподіл судових витрат.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№01-04/3394/26 від 23.04.2026) позивач просить включити до складу судових витрат, понесених ТОВ «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» витрати на професійну правничу допомогу адвоката на загальну суму 12 000,00 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи №914/4043/25 у суді апеляційної інстанції та стягнути їх з відповідача на користь позивача.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції позивач надав: Договір про надання правничої допомоги № 14-2/2025 від 03 листопада 2025, Додатковий договір до Договору про надання правничої допомоги №14-2/2025 від 20.03.2026, Акт наданих послуг від 21.04.2026, детальний опис наданих послуг від 21.04.2026, згідно з Договором про надання правничої допомоги № 14-2/2025 від 03 листопада 2025.
З наведених матеріалів вбачається, що ТОВ «Спецавтольвів» надано правничої допомоги на суму 12 000,00 грн за час розгляду справи в апеляційній інстанції.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
У постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що: «До правничої допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо».
Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів зауважує, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу на стадії апеляційного розгляду не є надмірною, обсяг правничої допомоги підтверджено належними доказами. 
Відзив на апеляційну скаргу, з вимогою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, направлено відповідачу до електронного кабінету у системі ЄСІТС.
Однак, під час розгляду справи у апеляційному господарському суді відповідач не заявляв клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.
Тому у суду апеляційної інстанції відсутні достатні підстави для зменшення її розміру, з урахуванням викладених вище норм ГПК України та правових висновків Верховного Суду, а також внаслідок не встановлення надмірного розміру.
Підсумовуючи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи на суму 12 000,00 грн покладаються на апелянта в силу вимог ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 126-129, 232-242, 269, 270, 273, 275-277, 281-289 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столуч» на Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі №914/4043/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 у справі №914/4043/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн – залишити за апелянтом.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛУЧ» (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, буд. №269, кв.№154; ідентифікаційний код юридичної особи 39308369) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОЛЬВІВ» (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, буд. №239, кв. №47; ідентифікаційний код юридичної особи 38853509) 12 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
5. Видачу наказу доручити суду першої інстанції. 
6. Копію повного тексту судового рішення (постанови) не пізніше двох днів від дати складення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності – засобами поштового зв`язку.
7. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).
Повна постанова складена 12.06.2026.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Іванчук С.В.

Суддя Ржепецький В.О.