Справа №: 297/939/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Берегове 

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Михайлишин В. М., розглянувши матеріали, що надійшли від Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, 
за ч. 3 ст. 184 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 768904 від 23 березня 2026 року: встановлено, що ОСОБА_1 неналежно виконував батьківські обов`язки щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 9-Б класу, який вчинив дрібне хуліганство 16 лютого 2026 року в класі ліцею ім. Т.Г.Шевченка, а саме виражався нецензурною лексикою та образливими словами на 
ОСОБА_3 суд ОСОБА_1 не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи завдано матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 184 КУпАП України настає у разі невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. Зокрема, вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких діях:
1) ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (ч. 1) (формальний склад);
2) вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом (ч. 2) (матеріальний склад);
3) вчиненні неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність (ч. 3) (матеріальний склад).
Разом з цим, з досліджених судом матеріалів справи, а саме: довідки, складеної інспектором сектору «Служба освітньої безпеки» Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області «Про результати розгляду звернення в.о. директора ліцею ім. Т.Г.Шевченка Берегівської міської ради Склярови О., ЄО №1427 від 16.02.2026 року»; письмових пояснень учнів 9-Б класу та вчителів ліцею ім. Т.Г.Шевченка Берегівської міської ради, не встановлено факт вчинення неповнолітнім ОСОБА_2  правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.
Позаяк, з довідки інспектора сектору «Служба освітньої безпеки» Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області «Про результати розгляду звернення в.о. директора ліцею ім. Т.Г.Шевченка Берегівської міської ради Склярови О., ЄО №1427 від 16.02.2026 року» встановлено, що згідно протоколу №2 засідання комісії з розгляду випадків боулінгу ліцею ім. Т.Г.Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови Берегівської міської ради Закарпатської області, ознак боулінгу та кібербулінгу виявлено не було. З проведеного психологічного висновку за результатами комплексного вивчення міжособистісних стосунків та вирішення конфліктної ситуації у 9-Б класі було виявлено наявність конкуренції за лідерські позиції серед хлопців. Конфлікт між учнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 має статусний характер і базується на боротьбі за авторитет у групі однолітків. Яскраво виражених «ізгоїв» не виявлено, загальний рівень згуртованості класу знаходиться на середньому рівні. Отже, в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого КК України, а також не знайшло підтвердження боулінгу та цькування, у зв`язку з чим прийнято рішення про недоцільність подальшого розгляду звернення.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.(«Karelin v. Russia», заява № 926/08,рішення від 20.09.2016 року).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За вищезазначених обставин, відповідно до вимог чинного законодавства України усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Враховуючи вищенаведене, зокрема відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП. Тому, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП слід закрити.
Керуючись ч. 3 ст. 184, ст. 245, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 255, 266, 268, 283, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя      Віталій МИХАЙЛИШИН