ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2724/21	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Панова І.Ю.,
Суддів Зварич О.В.,
Міліціанов Р.В.
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
За участю представників сторін:
від скаржника: ОСОБА_1 ;
від боржника: Джинджолія В.О.;
розглянувши матеріали апеляційної скарги Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих.№20.11-35/22122 від 15.04.2026 (вх. №01-05/1144/26 від 16.04.2026)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 (повний текст рішення складено 16.04.2025)
про визнання такими, що не підлягає виконанню виконавчий документ
у справі №914/2724/21 (суддя Чорній Л.З.)
за заявою:  ОСОБА_2 , м. Самбір, Львівська область
про: неплатоспроможність ОСОБА_2 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви та ухвали суду першої інстанції.
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за заявою ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвалою суду від 18.12.2023 затверджено план реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у справі № 914/2724/21; припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Опришка Олега Зіновійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1302 від 02.07.2013, адреса: 79011, м. Львів, вул. Снопківська, 12); дію мораторію на задоволення вимог кредиторів продовжити на строк виконання плану реструктуризації боргів боржника.
На даний час справа про неплатоспроможність ОСОБА_2 перебуває на стадії виконання плану реструктуризації затвердженого судом.
23.03.2026 в системі документообігу суду зареєстровано клопотання боржника ОСОБА_2 , в якому заявник, посилаючись на ч. 1 ст. 45 , ч.ч.1,2 ст. 134 КУзПБ та ч. 2 ст. 328 ГПК України просить визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі документи за вимогами кредиторів ( та/ або їх правонаступників) ОСОБА_2 а саме: Постанову про стягнення виконавчого збору, по виконавчому провадженні №79018117 від 04.09.2025 про примусове виконання Постанови № 58663789 від 19.03.2019 щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 112 877,45грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 у справі №914/2724/21 задоволено клопотання ОСОБА_2 за вх. №1322/26 від 23.03.2026 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Визнано такими, що не підлягає виконанню виконавчий документ за вимогами ОСОБА_2 , а саме: - Постанову у виконавчому провадженні ВП 79018117 від 04.09.2025 року, винесену старшим державним виконавцем Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мазуркевич Л.І. про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 112 877,45 грн, що виконується в межах виконавчого провадження ВП 79018117.
Оскаржувана ухвала мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.12.2023 у цій справі було затверджено план реструктуризації боргів боржника ( ОСОБА_2 ), який передбачає конкретні умови, строки та порядок погашення заборгованості перед АТ "Кредобанк" (на умовах п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ). Відповідно до ст. 127, 128 КУзПБ, з моменту затвердження плану він стає обов`язковим, а погашення вимог кредиторів відбувається виключно у визначений ним спосіб. Зважаючи на чинність Плану реструктуризації (який має пріоритет) та дію мораторію на задоволення вимог кредиторів поза межами процедури банкрутства, нарахування та примусове стягнення виконавчого збору за основним боргом, який реструктуризовано, суперечить меті та нормам КУзПБ.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Самбірський ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 16.04.2026. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 року по справі №914/2724/21.
Зазначає, що повернення виконавчого листа стягувачу (АТ «Кредобанк») за його власною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не звільняє боржника від відповідальності. В силу імперативних вимог статті 40 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення нестягнутого виконавчого збору, яка виділяється в окреме провадження (ВП № 79018117) та підлягає самостійному примусовому виконанню.
Також, звертає увагу на те, що оскільки первісне судове рішення містило стягнення заборгованості в іноземній валюті (доларах США), сума виконавчого збору у розмірі 112 877,45 грн була розрахована правомірно на підставі ст. 533 ЦК України — виходячи з офіційного курсу Національного банку України, чинного на момент винесення відповідної постанови.
Окрім цього, скаржник наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця щодо стягнення виконавчого збору підлягають оскарженню виключно до суду адміністративної юрисдикції. Господарський суд, розглянувши клопотання боржника в порядку ст. 328 ГПК України, вийшов за межі своїх процесуальних повноважень.
13.05.2026 від ОСОБА_2 надійшов відзив б/н від 12.05.2026 (вх.№01-04/3975/26) в якому боржник зазначає, що заборгованість зі сплати виконавчого збору за постановою від 19.03.2019 виникла до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, тобто є конкурсною вимогою. Проте орган ДВС, всупереч імперативним вимогам ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ), взагалі не звертався до господарського суду із заявою про визнання цих грошових вимог у встановлений законом строк.
Також, звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі було введено мораторій, який є прямою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Згодом (18.12.2023) суд затвердив план реструктуризації боргів, продовживши дію мораторію на строк його виконання. Наразі боржник перебуває саме на стадії виконання цього плану, що унеможливлює паралельне примусове стягнення коштів у виконавчому провадженні ВП № 79018117 (відкритому 04.09.2025).
Окрім цього, зазначає, що виконавчий збір не належить до категорії боргів, що не підлягають прощенню/списанню (аліменти, відшкодування шкоди здоров`ю тощо), вичерпний перелік яких наведено у ч. 2 ст. 134 КУзПБ. Оскільки обов`язок боржника щодо подальшого виконання незаявлених вимог кредиторів поза межами процедури банкрутства припиняється, наявні всі передбачені ч. 2 ст. 328 ГПК України підстави для визнання відповідного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Міліціанов Р.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих.№20.11-35/22122 від 15.04.2026 (вх. №01-05/1144/26 від 16.04.2026) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 про затвердження звіту ліквідатора у справі №914/2724/21.
Ухвалою суду від 22.05.2026 призначено розгляд справи на 16.06.2026.
У судовому засіданні 16.06.2026 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Боржник заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до вимог ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства (Книга п`ята) провадження у справах про неплатоспроможність боржника – фізичної особи фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.
ЄСПЛ зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою та другою стадіями одного провадження. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.
У разі оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, які стосуються виконання судового рішення, ухваленого у спорі за участю боржника в межах справи про банкрутство відповідно до приписів статті 7 КУзПБ, очевидно, що така скарга (заява, позов) підлягає розгляду судом, який розглянув справу в майновому спорі чи іншому спорі з вимогами до боржника як суд першої інстанції (стаття 340 ГПК України), тобто судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, навіть за умови, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень згідно з абзацом четвертим частини другої цієї норми.
Здійснюючи системне тлумачення приписів статті 7 КУзПБ, підпункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, а також статті 339 ГПК України, слід виходити з того, що процедура банкрутства – це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними і під час їх зіставлення з нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.
За приписами КУзПБ зміст судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства полягає у тому, що рішення чи дії боржника та третіх осіб, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.
Подібна правова позиція викладена у постанові судової палати з розгляду справ про банкрутство КГС у складі ВС від 13.04.2023 у справі № 910/21981/16.
Як вбачається з матеріалів справи, боржник - ОСОБА_2 в межах справи про неплатоспроможність не звертався до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця, що стосуються виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 112 877,45 грн.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду.
Відповідно до ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Ухвала про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій стосовно боржника. Про запровадження мораторію керуючий реструктуризацією повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
1) зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;
2) зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, крім виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, а також крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
3) не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення вимог, на які поширюється мораторій;
4) зупиняється перебіг позовної давності щодо вимог до боржника;
5) не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань боржника.
Мораторій не поширюється на:
1) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи;
2) виплату та стягнення аліментів;
3) виконання вимог за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення;
4) задоволення вимог кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника відповідно до затвердженого плану та у процедурі погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу.
Задоволення вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника, або перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж.
Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Ухвалою суду від 18.12.2023 затверджено план реструктуризації ОСОБА_2 в якому, зокрема, зазначено, що вимоги АТ “Кредобанк” підлягають реструктуризації на умовах п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, а саме: забезпечені вимоги Банку у розмірі 701 344,26 грн зменшені пропорційно до частини кредиту, погашеної Боржником до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (тобто на 57,03%) (299 473,00грн) реструктуруються на 15 років під відсоткову ставку у розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні, збільшеного на 1 процентний пункт (тобто на 12%), з розрахунку, що розмір українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні станом на 27.09.2022 складає 11%; інша частина забезпечених вимог Банку (а саме штрафна санкція у розмірі 1 000,00 грн.) підлягає прощенню (списанню) після повного виконання зобов`язань Боржником за реструктуризованим боргом; вимоги Банку у розмірі 4 204,00 грн. (витрати на оплату судового збору) сплачуються Боржником на протязі 10 банківських днів після затвердження Плану реструктуризації боргів ухвалою Господарського суду Львівської області. Дію мораторію на задоволення вимог кредиторів продовжено на строк виконання плану реструктуризації боргів боржника.
Згідно зі статтею 127 Кодексу України з процедур банкрутства, план реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом і є обов`язковим для боржника та кредиторів.
З дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника.
Згідно з ч. 3 ст. 128 Кодексу України з процедур банкрутства у разі порушення боржником плану реструктуризації боргів кредитори, вимоги яких включені до такого плану, мають право звернутися до господарського суду з клопотанням про закриття провадження у справі або про введення процедури погашення боргів боржника. У разі задоволення судом одного з таких клопотань вимоги кредиторів, які мали бути прощені (списані) на умовах плану реструктуризації боргів, відновлюються в повному обсязі.
Згідно із матеріалами справи, постановою державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області від 04.09.2025 відкрито виконавче провадження №79018117 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 112 877,45 грн на підставі постанови №58663789 від 19.03.2019.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2018 у справі № 452/2472/15-ц стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ “Кредобанк” заборгованість за кредитним договором від 15.04.2008 за № А010001 неповернутий кредит в сумі 21486,91 доларів США, прострочені відсотки в сумі 6077,44 доларів США та пеню в сумі 1000,00 грн. 10.12.2018 видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, в тому числі щодо стягнення 112 877,45 грн виконавчого збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника:
1) пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом;
2) арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду;
3) припиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника;
4) здійснення корпоративних прав боржника та реалізація майнових прав відбуваються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом;
5) вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів;
6) строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав;
7) будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на задоволення вимог кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника відповідно до затвердженого плану та у процедурі погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі неплатоспроможність.
Частиною 1 ст. 127 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що план реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом і є обов`язковим для боржника та кредиторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 Кодексу України з процедур банкрутства з дня затвердження плану реструктуризації боргів боржник починає погашення вимог кредиторів згідно з умовами такого плану.
Колегія суддів звертає увагу на те, що погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ “Кредобанк” відбувається у відповідності до ухвали Господарського суду Львівської області від 18.12.2023, якою затверджено План реструктуризації боргів.
Грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання (стаття 1 КУзПБ) зі сплати виконавчого збору, обумовлене фактичним стягненням з боржника суми боргу за відповідним виконавчим документом або виконанням (повним/частковим рішення немайнового характеру), в цьому контексті право вимоги органу державної виконавчої служби до боржника у справі про банкрутство на суму виконавчого збору виникає у розмірі 10% фактично стягнутої суми за відповідним виконавчим документом або у визначеному постановою державного виконавця розмірі за умови виконання (повного/часткового) рішення немайнового характеру.
Аналіз положень статей 27, 42, 45 Закону України "Про виконавче провадження" у співвідношенні із положеннями статей 1, 45 КУзПБ свідчить про те, що грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання (стаття 1 КУзПБ) зі сплати витрат виконавчого провадження виникає на підставі постанови державного виконавця про визначення/стягнення таких витрат та не залежить від фактичного (повного/часткового) задоволення вимог стягувача за виконавчим документом у зв`язку з виконанням якого такі витрати понесено, отже в цьому контексті грошові вимоги органу державної виконавчої служби до боржника у справі про банкрутство на суму витрат виконавчого провадження виникають у розмірі визначеному у відповідній постанові державного виконавця за умови їх належного документального підтвердження кредитором.
Подібна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 19.01.2023 у справі №918/56/20.
Ухвалою суду від 17.11.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_2 відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Опришка Олега Зіновійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1302 від 02.07.2013, адреса: 79011, м. Львів, вул. Снопківська, 12); постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 та призначено попереднє засідання суду на 26.01.2022.
19.11.2021 оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 .
Таким чином, офіційно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень вступна та резолютивна частини рішення (ухвали) суду про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 та введення мораторію на задоволення вимог його кредиторів є достатньою підставою для виконання державним виконавцем покладеного на нього обов`язку та зупинення вчинення виконавчих дій щодо боржника.
Водночас, незважаючи на наявність мораторію на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, та доступність відповідної інформації у Єдиному державному реєстрі судових рішень, органом державної виконавчої служби вчинялися дії спрямовані на примусове виконання рішення щодо боржника.
При цьому апеляційний господарський суд враховує, що Самбірський ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не заявляв у межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 грошових вимог до боржника у порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства.
Відтак такі вимоги не можуть бути задоволені шляхом вчинення виконавчих дій поза межами процедури неплатоспроможності, оскільки їх реалізація має здійснюватися виключно у порядку, визначеному законодавством про банкрутство.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Частиною 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що процесуальне законодавство передбачає дві групи підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а саме: 1) помилкове видання виконавчого документа; 2) відсутність обов`язку боржника.
Звідси підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); якщо виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09.09.2021 у справі № 824/67/20 та від 09.06.2022 у справі № 2-118/2001.
Зі змісту частини другої статті 328 ГПК України вбачається, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Щодо процесуально-правових підстав колегія суддів вважає за необхідне звернутися до висновків про застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 у справі № 913/355/24 та відповідно до яких помилка, допущена при видачі виконавчого документа, може стосуватися дефектів його форми чи змісту, зокрема: суд неправильно зазначив інформацію про стягувача чи боржника; резолютивну частину судового рішення перенесено у виконавчий лист з помилками, внаслідок цього обсяг обов`язків, що покладено на боржника, зменшено чи збільшено або й зовсім змінено; немає всіх необхідних реквізитів виконавчого документа. При цьому суд наділений компетенцією: виправити таку помилку за заявою стягувача або боржника; визнати виконавчий документ таким, що не 

Таким чином, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у даній справі є питання щодо наявності правових підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у порядку статті 328 Господарського процесуального кодексу України.
З аналізу положень статті 328 ГПК України вбачається, що виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у разі його помилкового видання судом або у зв`язку з припиненням обов`язку боржника повністю чи частково. При цьому суд під час розгляду відповідної заяви має встановити наявність саме передбачених законом обставин, які свідчать про відсутність обов`язку боржника або про помилковість видачі виконавчого документа.
Разом з тим, посилання заявника на введення мораторію на задоволення вимог кредиторів та порушення виконавчого провадження не свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у розумінні статті 328 ГПК України, чому суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 у справі №914/2724/21 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_2 за вх. №1322/26 від 23.03.2026 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а апеляційна скарга Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих.№20.11-35/22122 від 15.04.2026 (вх. №01-05/1144/26 від 16.04.2026) підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих.№20.11-35/22122 від 15.04.2026 (вх. №01-05/1144/26 від 16.04.2026) – задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 у справі №914/2724/21 – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_2 за вх. №1322/26 від 23.03.2026 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 25.06.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Міліціанов Р.В.