Справа № 369/14765/25
Провадження № 2/369/5649/26
РІШЕННЯ
Іменем України

22.06.2026 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі судового засідання Худинець Д.С.
за участі
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №369/14765/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И В:

 
Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуги з управління, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території) у розмірі 3 397,80 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що ТОВ «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» здійснює обслуговування та утримання будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку. Внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов`язань по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг утворилась заборгованості в розмірі 3 397,80 грн. 
02.06.2025 між ТОВ «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» та ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» (далі – Позивач) було укладено Договір про надання послуг з факторингу № 02/06.25, відповідно до якого, ТОВ «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» зобов`язався за плату відступити Позивачеві право грошової вимоги, що виникло на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за відповідним правом грошової вимоги, що виникло на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та набуває всіх прав за них. 
Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості, який є невід`ємним Додатком № 1 до Договору про надання послуг факторингу № 02/06.25 від 02.06.2025 до Позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями Відповідача щодо оплати житлово-комунальних послуг у сумі 3 397,80 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги (боржника). 
Таким чином, право вимоги до Відповідача щодо стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_3 , наразі належить Позивачу. 
До того ж, згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. 
Згідно зі ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на правах спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири. 
Таким чином, враховуючи наведене, Відповідач зобов`язаний приймати участь у витратах по управлінню багатоквартирним будинком та Відповідачу надавались послуги з управління будинком.
Просили суд стягнути з ОСОБА_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» заборгованість по оплаті за послуги управління багатоквартирним будинком у розмірі 3 397,80 грн. 
Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи складає 5 922,40 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: судовий збір: 2422,40 грн.; витрати на професійну правничу допомогу: 3500,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.08.2025 року відкрите провадження у справі, судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначене проведення судового засідання.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025 року, справу №369/14765/25 передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., у зв`язку із звільненням головуючого судді ОСОБА_3 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі поданої заяви про відставку.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2025 року справу прийнято до провадження судді, призначений судовий розгляд.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено що кожного місяця нею були сплачені всі платіжки від ТОВ «КВАРТАЛ АВІА- СЕРВІС» рівно в тих сумах, що були нараховані. Остання платіжка за жовтень 2023 року не містить боргу за житлово-комунальні послуги перед ТОВ «КВАРТАЛ АВІА-СЕРВІС». 09.11.2023 сплатила останню виставлену платіжку за жовтень 2023 року, поточні нарахування від ТОВ «КВАРТАЛ АВІА СЕРВІС» після чого комплекс, в якому знаходиться квартира перейшов на самозабезпечення ОСББ «АВІА КВАРТАЛ» (ЄДРПОУ 44419924). Посилається на те, що згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Жодним законодавчим актом не передбачено можливості змінювати ціну, вартість (нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги), коли сторони вже домовились: одна послугу, інша прийняла та сплатила її. Відтак, просила відмовити в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказував на те, що після завершення надання житлово-комунальних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» у жовтні 2023 року, з метою забезпечення достовірності обліку розрахунків із мешканцями та підготовки до передачі прав вимоги, єдиним учасником товариства – Товариство з обмеженою відповідальністю «НЬЮ-СПЕЙС» – було ухвалено рішення № 10/06-1 від 10.06.2024 про проведення аудиту нарахувань і оплат за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2013 року по жовтень 2023 року включно. У ході перевірки було здійснено звірку фактично здійснених споживачами оплат з даними нарахувань за відповідні періоди, а також перевірено відповідність обсягів споживання, тарифів і застосованих пільг чинним нормативам. Аудитом підтверджено, що частина споживачів, у тому числі ОСОБА_2 , допустили неповну або несвоєчасну оплату щомісячних рахунків, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка зберігалася на момент завершення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» як управителя будинку. Саме це уточнене сальдо за результатами аудиту і стало предметом відступлення права вимоги на користь Позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН», який діє в межах переданих повноважень та правомірно звернувся до суду для стягнення підтвердженої суми боргу.
Також Позивач вказує, що посилання Відповідача на те, що остання отримана нею платіжка за жовтень 2023 року не містила відображеного боргу, не може вважатися належним доказом відсутності заборгованості. Так, платіжка, надіслана споживачеві, є лише розрахунковим повідомленням про поточні нарахування за відповідний місяць, а не документом, який фіксує повний стан розрахунків споживача перед виконавцем послуг. Вона не враховує можливих коригувань, пільг, переплат чи недоплат, виявлених у подальшому під час внутрішньої перевірки або аудиту. Відсутність у платіжці зазначення «боргів минулих періодів» не свідчить про їх фактичну відсутність. Відповідно до облікової політики Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС», відображення сальдо заборгованості здійснювалося на рівні бухгалтерського обліку, а не у кожному окремому щомісячному рахунку. Таким чином, інформаційна форма платіжки не є тотожною бухгалтерському залишку, що фіксується у системі обліку підприємства. Відповідач помилково тлумачить положення ст. 651 Цивільного кодексу України. Проведення аудиту та уточнення сальдо взаєморозрахунків не є зміною умов договору, а лише технічним приведенням облікових даних у відповідність до фактичного стану оплат і нарахувань. Такі дії не порушують принципів договірних зобов`язань, оскільки не змінюють ціни чи тарифу, а лише відображають невиконані зобов`язання, що існували раніше. В межах проведеного аудиту, результати якого затверджені рішенням єдиного учасника № 10/09 від 10.09.2024, було виявлено випадки неповної оплати рахунків за попередні періоди, які не відображалися в останній платіжці через технічні або методичні особливості обліку. Саме ці розбіжності і сформували суму уточненої заборгованості, що підлягає стягненню. Таким чином, факт того, що у платіжці за жовтень 2023 року не було зазначено борг, не спростовує наявності заборгованості, підтвердженої бухгалтерськими документами та результатами офіційного аудиту, проведеного після завершення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» як управителя будинку.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно позову просив провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Просила врахувати поданий відзив та відмовити у задоволенні вимог.
.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КВАРТАЛ-АВІА СЕРВІС» здійснює обслуговування та утримання будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1  є власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку.
Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг (послуги з управління, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території) утворилась заборгованості в розмірі 3 397,80 грн.
Так, згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно зі ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на правах спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири. А також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію, що узгоджується також з положеннями ст. ст. 322, 382 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно ст. 7 ч. 2 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В силу ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно (ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії (частина перша статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Таким чином, враховуючи наведене, Відповідач зобов`язаний приймати участь у витратах по управлінню багатоквартирним будинком.
Обов`язок споживача оплатити послуги кореспондує з обов`язком виконавця надати обґрунтований розрахунок, що базується на належних первинних документах.
Розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача містить підпис відповідальної особи, інформацію про картку особового рахунку та оборотно-сальдову відомість, які дозволяють перевірити щомісячні нарахування, деталізацію по видам послуг, які включає у себе послуга з управління багатоквартирним будинком, та нараховані суми заборгованості. Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості дає підстави для висновку про його достовірність.
Відтак, відповідач повинен сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 397,80 грн.
02.06.2025 між ТОВ «Квартал-авіа сервіс» та ТОВ «Арагон» укладено договір про надання послуг з факторингу № 02/06.25, відповідно до умов п.1.1 якого ТОВ «Арагон» зобов`язується передати грошові кошти в сумі 703 985 грн. 69 коп. в розпорядження ТОВ «Квартал-авіа сервіс» за плату, а ТОВ «Квартал-авіа сервіс» зобов`язується відступити ТОВ «Арагон» своє право грошової вимоги до боржників, визначених в додатку № 1, що виникло на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості, який є невід`ємним Додатком № 1 до Договору про надання послуг факторингу № 02/06.25 від 02.06.2025 до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями Відповідача  ОСОБА_2 , об`єкт – кв. АДРЕСА_3 ; сума заборгованості – 3 397,80 грн.; підстава виникнення заборгованості – ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
На підставі вказаних документів ТОВ «ФК «Арагон» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у загальному розмірі 3 397,80 грн.
Стаття 512 ЦК України визначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).
Згідно положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
За змістом укладеного договору факторингу, ТОВ «Квартал-авіа сервіс» відступило ТОВ «Арагон» своє право грошової вимоги до відповідача, що виникло на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За змістом частини четвертої цієї статті, структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Під виконавцем комунальної послуги у даному законі розуміється суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
З наведених вище норм випливає, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, згідно з якою відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Також судом враховується правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 905/635/18, відповідно до якої у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.
Відтак, суд задовольняє позовні вимоги та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуги з управління, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території) у розмірі 3 397,80 грн.

Щодо судових витрат суд вказує таке.
Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
Представник позивача ставить питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. та додав відповідні докази понесення вказаних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору про надання правової допомоги від 02.06.2025, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Тараса Онищенка», додаткова угода № 3 до вказаного договору від 21.07.2025 року, додаткова угода № 4 до вказаного договору від 21.07.2025 року, акт №ЖК-25 прийому-передачі наданих послуг від 21.07.2025 року, платіжна інструкція про оплату правової (правничої) допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, провадження №12-14гс22, викладено висновок наступного змісту: «Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.
Також, зважаючи на те, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст. 15, 638, 901 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд
у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» (ЄДРПОУ: 42014911, юридична адреса: 03057, м. Київ, вул. Гетьмана Вадима, буд. 1, прим. 1028/3) заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуги з управління, утримання багатоквартирного будинку) у розмірі 3 397,80 грн. (три тисячі триста дев`яносто сім грн. 80 коп.).; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі пятсот грн.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя         Наталія ПІНКЕВИЧ