Справа № 671/689/26
Провадження № 2/671/752/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 р. м. Волочиськ 

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді   Никифорова Є.О.,
секретар судового засідання  Козак Г.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волочиської міської територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волочиської міської територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визнання дійсною угоди купівлі-продажу гаража, укладеної 31 грудня 1991 року між ним та Волочиським комбінатом побутового обслуговування населення (Райпобуткомбінатом), а також про визнання за ним права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що 31 грудня 1991 року між ним та Волочиським комбінатом побутового обслуговування населення було укладено письмову угоду, відповідно до якої він придбав гараж, розташований за вказаною адресою. Після укладення угоди сторони фактично виконали її умови: продавець передав майно покупцю, а покупець сплатив його вартість у повному обсязі, що підтверджується письмовими доказами.
Позивач зазначив, що протягом тривалого часу фактично володіє та користується гаражем як власним майном. Разом із тим укладена угода не була нотаріально посвідчена, а тому при зверненні до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій.
Посилаючись на відсутність можливості в інший спосіб оформити право власності на нерухоме майно, позивач просив суд визнати дійсною угоду (договір купівлі-продажу гаража), укладену 31.12.1991 року між ОСОБА_1 та Волочиським комбінатом побутового обслуговування населення (Райпобуткомбінат) та визнати за ним право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано заяву про підтримання позовних вимога та про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Представника відповідача проти задоволення позову не заперечував, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника Волочиської міської ради.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 31 грудня 1991 року між ОСОБА_1 та Волочиським комбінатом побутового обслуговування населення було укладено письмову угоду, відповідно до якої позивач придбав гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ).
Факт укладення зазначеної угоди підтверджується копією письмової угоди від 31.12.1991 року, долученою до матеріалів справи.
На підтвердження фактичного виконання договору позивачем надано накладну № 396 від 31.12.1991 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2666 від 31.12.1991 року та зведений оціночний акт домоволодіння АДРЕСА_1 .
Зі змісту зазначених документів убачається, що між сторонами було досягнуто згоди щодо предмета договору, його вартості та інших істотних умов, а покупцем здійснено оплату майна.
Також судом встановлено, що Волочиський комбінат побутового обслуговування населення, який виступав стороною договору, на даний час припинив свою діяльність, а відомості про його правонаступників відсутні.
18 жовтня 2023 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на спірний гараж.
Рішенням державного реєстратора від 20 жовтня 2023 року № 69842991 у проведенні реєстраційних дій відмовлено з підстав недостатності поданих документів для підтвердження виникнення права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися відповідно до законодавства, яке діяло на момент його вчинення.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки спірний договір укладений 31 грудня 1991 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. 
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР (у редакції 1963 року). 
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Метою зазначеної норми є захист прав сторони, яка належним чином виконала свої зобов`язання за договором та не має можливості оформити правочин у встановленій законом формі з причин, що від неї не залежать.
З огляду на те, що продавець фактично припинив діяльність, а правонаступник відсутній, позивач позбавлений можливості усунути недоліки форми правочину позасудовим шляхом.
Таким чином, наявні у справі докази підтверджують факт укладення та виконання сторонами договору купівлі-продажу гаража від 31 грудня 1991 року, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання цього договору дійсним.
Щодо вимоги про визнання права власності суд зазначає таке.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається, зокрема, із правочинів.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою або якщо він втратив документ, що посвідчує його право.
Оскільки судом встановлено факт укладення та належного виконання договору купівлі-продажу, а також підтверджено неможливість державної реєстрації права власності позивача в адміністративному порядку, вимога про визнання права власності є належним способом захисту порушеного права.
Суд не встановив будь-яких обставин, які б свідчили про незаконність набуття позивачем спірного майна чи наявність спору щодо нього з боку інших осіб.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 41, 58 Конституції України, статтями 47, 128, 153, 224 ЦК УРСР 1963 року, статтями 16, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов  ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати дійсною угоду (договір купівлі-продажу гаража), укладену 31.12.1991 року між ОСОБА_1 та Волочиським комбінатом побутового обслуговування населення (Райпобуткомбінат).
Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач – Волочиська міська територіальна громада в особі Волочиської міської ради, ЄДРПОУ 04060695, місцезнаходження: Хмельницька область, м. Волочиськ, пл. Центральна, 1. 
Повне рішення складено 23.06.2026 р.

Суддя Є. О. Никифоров