П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11221/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 
03 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (відповідач-2), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.02.2025 № 063950007922 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 18.06.2002 по 11.07.2002; з 22.07.2002 по 24.07.2002; з 17.01.2004 по 10.03.2004; з 02.01.2006 по 01.02.2006; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 13.02.2009 по 31.07.2009; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 17.12.2015 по 31.12.2015; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017 згідно із записом трудової книжки НОМЕР_1 та зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.02.1998 по 05.08.2002 згідно довідки про заробітну плату № 12 від 12.07.2016, здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення з заявою за призначенням пенсії, з 28.01.2025.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 позов задоволено:
-визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.02.2025 № 063950007922 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.02.1998 по 05.08.2002; з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017 та призначити пенсію по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, з 28.01.2025.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2024 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12 ААГ № 646839 від 13.12.2024.
28.01.2025 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Подана заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у в Полтавській області.
За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем-2 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 063950007922 від 05.02.2025, з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу.
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 8 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За правилами п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Як вбачається із оскаржуваного рішення відповідача-2, позивачу до його страхового стажу не зараховано період роботи з 15.02.1998 по 05.08.2002 згідно з довідкою про заробітну плату № 12 від 12.07.2016 та згідно з записом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.06.2002 з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; з 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017.
На підтвердження періоду трудової діяльності з 15.02.1998 по 05.08.2002, позивачем окрім трудової книжки, надано копії довідок виданих Приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємством "України" та завірених кутовим прямокутним штампом, основною круглою печаткою підприємства та підписом засновника підприємства:
- № 18 від 23.09.2016 за змістом якої позивач у період з 15.02.1998 по 05.08.2002 працював у товаристві власників земельних та майнових паїв "Україна" в с.Солодирі (перейменовано та на даний час перейменоване у Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство "України", за трудову діяльність сплачено усі страхові внески.
- № 11 від 12.07.2016 щодо відпрацьованих мінімумів трудоднів у період з 1998 (39 трудоднів), 1999 (69,5 трудоднів), 2000 (66 трудоднів), 2001 (11 трудоднів), 2002 (5 трудоднів), яка видана на підставі особових рахунків за 1998, 1999, 2000, 2001, 2002;
- № 12 від 12.07.2016 про заробітну плату для обчислення пенсії, згідно з якою він отримував заробітну плату за період своєї трудової діяльності на підприємстві, з якої сплачено страхові внески. Довідка сформована на підставі особових рахунків за 1998, 1999, 2000, 2001, 2002 роки. Додаток до довідки про заробітну плату № 17 від 23.08.2016, який сформовано на підставі особових рахунків за 1988-2002 роки;
- № 13 від 12.07.2016 про підтвердження відсутності у штатному розписі підприємства посади бухгалтера;
- № 14 від 12.07.2016 про реорганізацію КСП "Україна". Довідка видана з посиланням на відповідні рішення зборів та розпорядження;
- № 15 від 12.07.2016 щодо недоведення позивачу встановленого мінімуму трудоднів у КПС "Україна".
У свою чергу відповідач 2 не врахував довідку № 12 від 12.07.2016 про заробітну плату позивача, у зв`язку із необхідністю проведення перевірки органами пенсійного фонду України.
Разом з тим, колегія суддів погоджується позицією суду першої інстанції про безпідставність таких доводів Управління, оскільки останнє у разі виникнення у нього сумнівів щодо відомостей, зазначених в довідці, не було позбавлене права, здійснити їх перевірку, однак таким правом не скористалося. 
В той же час, судом першої інстанції підставно звернуто увагу, що позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, а проведення відповідних перевірок поданих документів та перевірки інформації, поданої для призначення пенсії, передбачені законодавством, належать саме до компетенції органів Пенсійного фонду України. Втім такі дії відповідачем 2 не були вчинені.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.06.2020 прийнятої у справі №265/4170/17.
Щодо зарахування періоду трудової діяльності з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; з 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017 до страхового стажу на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.06.2002, суд зважає на наступне.
За змістом оскаржуваного рішення період трудової діяльності та безробіття, записи про які містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.06.2002 не зараховано до страхового стажу позивача, зокрема у зв`язку із тим, що на першій її сторінці відсутня печатка підприємства. 
В той же час, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
При цьому, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Отже, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії особи, яка звернулася за такою.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається відповідач-2 є формальним недоліком та не можуть бути підставою для покладення на позивача тягаря несприятливих наслідків за дії, що вчинені уповноваженими особами підприємства які виконували обов`язки із ведення трудової книжки.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.