ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.05.2026	Справа № 910/1081/26	

За позовом Київської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ"
про стягнення 2469502,60 грн
Суддя Усатенко І.В.
Секретар судового засідання Шокало О.В.
Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.
В судовому засіданні 14.05.2026 на підставі ст. 240 ГПК України ухвалено скорочене рішення суду
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Київська міська рада (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" (далі-відповідач) про стягнення 2469502,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним збереженням відповідачем коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 4,6107 га з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 на вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі міста Києва за період з 05.04.2025 до 23.01.2026.
Ухвалою суду від 10.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 02.03.2026.
26.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує, оскільки, договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем не укладений, відсутні підстави для стягнення орендної плати. Крім того, саме договором оренди визначається розмір орендної плати.
02.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позовні вимоги.
В підготовчому засіданні 02.03.2026 оголошено перерву до 13.04.2026.
Представник відповідача 13.04.2026 в підготовчому засіданні просив суд відкласти підготовче засідання, оскільки до комітету КМР подано проєкт мирової угоди.
Представник позивача 13.04.2026 в підготовчому засіданні заперечив проти відкладення підготовчого засідання.
Суд 13.04.2026 в підготовчому засіданні постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, оскільки сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
Ухвалою суду від 13.04.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 04.05.2026.
04.05.2026 від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення поданих доказів до матеріалів справи.
В судовому засіданні 04.05.2026 оголошено перерву до 14.05.2026.
06.05.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що згідно довідки податкового органу відповідачем сплачено за користування земельною ділянкою у 2025 році (квітень-листопад) 410780,34 грн.
В судовому засіданні 14.05.2026 відповідач підтримав подане клопотання про поновлення строку та долучення доказів.
Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.
Суд протокольною ухвалою відмовив у поновленні строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, оскільки, відповідачем не зазначено жодних підстав в обґрунтування поновлення строку на подання доказів та не вказано, які саме обставини, що входять до предмету доказування у даній справі будуть підтверджені поданими доказами.
В судовому засіданні 14.05.2026 представник позивача підтримав обставини, викладені в заявах по суті спору на підтвердження позовних вимог.
Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору.
Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.
В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача просив у позові відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України власником земельної ділянки площею 4,6107 га з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004, місце розташування - вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва (далі Земельна ділянка) є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. 
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2021 № НВ-0007765372021, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 площею 4,6107 га за адресою: вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва, вид цільового призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, проведена 02.09.2020 Відділом у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 21.05.2020. 
Отже, земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 02.09.2020. 
На земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 по вулиці Перемоги, 20 у місті Києві розташовано об`єкти нерухомості: адміністративно-побутовий корпус літ А загальною площею 565,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381268480000), корпус служби перевезень літ. Б загальною площею 160,20 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381261680000), нежила будівля приміщення начальників 2-х автоколон літ. В загальною площею 74,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381265880000), будівля блоку допоміжних цехів №1 літ. Г загальною площею 621,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381270680000), будівля складів матеріальних літ. Д загальною площею 255,50 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381273180000), будівля блоку допоміжних цехів №2 літ. Е загальною площею 1405,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381221480000), будівля профілакторію поточного ремонту літ. Ж, загальною площею 682,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381272480000), нежила будівля приміщенням начальника 1-ї автоколони літ. З загальною площею 41,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381256680000), будівля мийки автомобілів літ. И загальною площею 864,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381263680000), будівля ковально-зварювального блоку літ. К загальною площею 382,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381258180000), виробничий корпус №2 літ. Л загальною площею 3937,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381227180000), будівля центрального складу запчастин літ. М загальною площею 499,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381264980000), нежила будівля - центральна електрощитова літ. Н загальною площею 28,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381260180000), будівля автозаправочної станції літ. О загальною площею 16,00 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381252580000). Власником означеного нерухомо майна є Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" (попереднє найменування ТОВ «ОІЛ ХАБ КИЇВ»), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.01.2026 № 461621742. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2020, номери записів про право власності 36305936, 36305848, 36305913, 36304903, 36305872, 36305208,36305988, 36306002, 36305966, 36305953, 36306018, 36305894, 36305094, 36305821.
Наразі договір оренди земельної ділянки між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ", як власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 не укладено.
До матеріалів справи долучено лист Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України від 28.01.2026 № 2285/5/26-15-04-15-03 до якого долучено інформацію щодо задекларованих та сплачених податкових зобов`язань та заборгованості по орендній платі. З інформації ДПС вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" нараховано податкових зобов`язань по орендній платі за період з 01.04.2025 по 31.12.2025 за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 загальну суму 410780,34 грн. Сплачено Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" податкових зобов`язань по орендній платі за період з 01.04.2025 по 31.12.2025 за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 загальну суму 416778,78 грн.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказав, що відповідач, як власник нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 використовувало вказану земельну ділянку безоплатно, що є підставою для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, що за період з 05.04.2025 по 23.01.2026 загалом становить 2469502,60 грн (нараховано 2880282,94 - сплачено 410780,34). 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі").
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на земельній ділянці площею 4,6107 га з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 по вулиці Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва, розташовані об`єкти нерухомого майна, зареєстрвоані на праві власності за відповідачем у спірний період (з 05.04.2025 по 23.01.2026).
В період з 05.04.2025 по 23.01.2026 право користування Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 по вулиці Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва, не було належним чином оформлено. Проте, відсутність належним чином оформлених орендних правовідносин, не нівелює обов`язку відповідача оплачувати вартість користування земельною ділянкою, якою він безпосередньо користується, як власник нерухомого майна, розміщеного на ділянці.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. 
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Слід зазначити, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20. 
Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.
Згідно зі ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці було зареєстровано за відповідачем 21.04.2020. Як об`єкти цивільних прав земельна ділянка була сформовані 02.09.2020. В свою чергу позивачем заявлено до стягнення грошові кошти за період з 05.04.2025 по 23.01.2026, тобто після виникнення у відповідача обов`язку сплачувати за користування земельною ділянкою. 
Згідно зі статтею 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Крім того, відповідно до положень підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Стаття 14.1.72 Податкового кодексу України передбачає, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Суд зауважує, що відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому, на переконання суду, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Згідно підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
Отже основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 зазначила, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Як уже було зазначено вище положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки. 
Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 06.05.2025 № НВ-9961871452025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 у 2025 році становила 88840283,49 грн.
Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 20.01.2026 № НВ-9915433612026 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 у 2026 році становить 95950650,96 грн.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2021 №НВ-0007765372021, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 належить до земель з видом цільового призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/5724/25, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 4,6107 га (кадастровий номер 8000000000:75:193:0004) на вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі міста Києва у розмірі 7 964 151,50 грн за період з 02.09.2020 по 04.04.2025.
А тому позивачем заявлено позовні вимоги саме за період з 05.04.2025 по 23.01.2026.
Ставка орендної плати визначається за період 05.04.2025 - 31.12.2025 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05.12.2024 № 426/10234; за період 01.01.2026 - 23.01.2026 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2026 рік» від 18.12.2025 № 313/10780, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення - 11.02 застосовується ставка орендної плати - 4%.
Відповідно до розрахунку Київської міської ради загальна сума відшкодування розраховується таким чином: 
1. з 05.04.2025 по 31.12.2025 88840283,49*4%/365*271 днів = 2638434,72 грн; 
2. з 01.01.2026 по 23.01.2026 95 950 650,96*4%/365*23 днів = 241 848,22 грн, 
а разом: 2638434,72 + 241848,22 = 2880282,94 грн, де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка Земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.
Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його арифметично вірним та обґрунтованим.
Позивач також зазначив, що врахував здійснену відповідачем оплату, в зв`язку з чим заявив до стягнення 2469502,60 грн (2880282,94-410780,34).
Проте, позивачем при зменшенні суми зобов`язання було враховану суму зазначену в довідці ДПС як нарахована. Натомість, в графі, де вказано сплачену відповідачем суму зазначено загалом 416780,34 грн (45642,26+46642,26+46642,26+46642,26+46642,26+46642,26+46642,26+91284,52).
Отже, загалом не сплачена відповідачем сума становить 2463502,60 грн (2880282,94-4167803,34).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Таким чином предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Отже, за змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ", як фактичний користувач земельної ділянки у період з з 05.04.2025 по 23.01.2026, без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ними, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19.
Згідно здійсненого судом перерахунку за період з 01.04.2020 по 01.12.2021 відповідач зобов`язаний сплатити за користування земельною ділянкою № 1 грошові кошти у сумі 1639492,41 грн, а за користування земельною ділянкою № 2 - 1838413,53 грн, що загалом складає 3477905,94 грн. 
Отже, з огляду на те, що відповідач у період з 05.04.2025 по 23.01.2026 включно користувався земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:193: по вулиці Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва, без оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, а відтак, без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки - територіальної громади в особі Ради, Товариство фактично зберегло в себе кошти у загальному розмірі 2463502,60 грн (з урахуванням встановлених судом вище обставин), які мало сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України повинно повернути ці кошти власнику земельної ділянки.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі 2463502,60 грн.
Відповідач не спростував свого обов`язку сплатити позивачу вартість користування земельною ділянкою. Крім того, сума відшкодування розрахована згідно чинного законодавства за ставкою встановленою для оренди землі за цільовим призначенням земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004 (11.02).
Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За умовами частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищенаведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Хаб Київ" (03170, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 20, ідентифікаційний код 43473907) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ідентифікаційний код 22883141) безпідставно збережені кошти у сумі 2463502 (два мільйони чотириста шістдесят три тисячі п`ятсот дві) грн 60 коп., судовий збір у розмірі 29562 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн 03 коп. 
3. В частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 6000,00 грн - відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано: 21.05.2026.

Суддя І.В.Усатенко