П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 травня 2026 року місто Київ
справа № 295/3963/24 провадження № 22-ц/824/2173/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
відповідач - Міністерство оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 3 червня 2025 року, постановлену у складі судді Ішуніної Л.М., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, в якому просила: встановити факт її проживання та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , у період з січня 2018 року до часу загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею як за членом сім`ї ОСОБА_4 право на отримання державних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка - військовослужбовця, в тому числі одноразової грошової допомоги, яка призначається на підставі статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Про питання виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб.
Позов обґрунтовано тим, що з січня 2018 року вони разом з ОСОБА_4 почали проживати разом як сім`я у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом більше як 5 років, у період з січня 2018 року по квітень 2023 року вони проживали як дружина та чоловік, хоча і не реєстрували шлюб в органах РАЦС, зокрема: вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, спільний побут та взаємні обов`язки, їздили у спільні подорожі та разом відпочивали. Всі сусіди по будинку знають їх як подружжя.
Зазначала, що ОСОБА_4 представляв її своїм колегам та сім`ї (матері та дочкам) як дружину. Він був гарним вітчимом для її дітей, а у неї склалися добрі відносини з його матір`ю та дочками, вони неодноразово відвідували батьків разом.
У березні 2022 року ОСОБА_4 у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24 лютого 2022 року був мобілізований на військову службу в ЗСУ.
Під час несення ним військової служби позивач постійно надсилала йому необхідні речі, одяг, приладдя. За допомогою волонтерських організацій організовувала постачання у військову частину, де проходив службу ОСОБА_4 комплектів військового спорядження, запасних частин до техніки, взуття тощо.
Крім того, у документах, що заповнював ОСОБА_4 при оформленні в частині, зазначав як членів сім`ї з якими зв`язуватися у випадку його поранення (загибелі) і хто має право на отримання виплати у разі його загибелі, саме позивача як дружину.
У листопаді 2022 року ОСОБА_5 придбав весільні обручки та повідомив своїх дочок про намір офіційно зареєструвати шлюб з позивачкою, проте, у зв`язку з необхідністю проходження ним термінового лікування, відклали проведення церемонії.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув, про що було повідомлено позивача як дружину листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 квітня 2023 року за № 453. Вона займалась похованням чоловіка та 15 квітня 2023 року поховала його у місті Житомирі на міському військовому цвинтарі «Смолянка».
Позивач звернулася до суду з цим позовом, заявивши свої права на отримання одноразової грошової допомоги, та визначивши, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини із загиблим без реєстрації шлюбу їй необхідне для визнання за нею такого права. Просила позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 3 червня 2025 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
У поданій апеляційній скарзі позивачка просить постановлену судом першої інстанції ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, не відповідає вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
Вказує, що заявлені нею позовні вимоги пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання соціально-правового статусу й визнання права на отримання державних допомог, пільг, що обумовлені визнанням цивільних прав та встановленням цивільних обов`язків, їх виникненням, існуванням та припиненням. За своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги підлягають вирішенню спільно і у порядку цивільного судочинства
У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України - ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 3 червня 2025 року без змін.
У судовому засіданні позивач та її представник - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
Представник Міністерства оборони України - ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, і постановлену судом першої інстанції ухвалу залишити без змін.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, були повідомлені шляхом направлення судового повідомлення на поштові адреси, що підтверджується зворотніми повідомлення з відмітками про отримання від 27 березня та 28 березня 2026 року, причини своєї неявки суду не повідомили.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які не з`явилися, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами відсутній предмет спору, дочки загиблого військовослужбовця визнали позовні вимоги, а уповноважений орган не приймав рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб'єктом отримання такої соціальної допомоги. Крім того, судом установлено, що предмет спору між позивачем та дочками загиблого (відповідачами) був відсутній як на момент пред'явлення позову, так і на час постановлення ухвали. В той же час. Суд першої інстанції зазначив про те, що закриття судом провадження через відсутність предмету спору не свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог, та не заперечується того факту, що встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу для підтвердження наявності підстав визнання за позивачем відповідного соціально-правового статусу розглядається в порядку цивільного судочинства. Однак за відсутності оспорюваних прав позивача, така справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Щодо вимоги про визнання за позивачем як за членом сім'ї ОСОБА_4 права на отримання державних виплат у зв'язку зі смертю чоловіка-військовослужбовця, в тому числі одноразової грошової допомоги, то визнання такого права відбувається відповідним районним (міським) ТЦК та СП на підставі поданих документів у відповідності до переліку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану», тобто таке право не визнається у судовому порядку.
Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Предметом заявленого позову є не лише встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а й захист цивільного права позивача на набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та реалізацію пов`язаних із цим майнових прав, зокрема права на отримання одноразової грошової допомоги.
Отже, заявлені вимоги спрямовані на підтвердження існування цивільного права та створення юридичних передумов для його реалізації, а тому безпосередньо пов`язані із захистом прав та інтересів позивача.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я може бути створена не лише на підставі шлюбу, а й на інших підставах, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до суду позивач мала правову необхідність у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки саме із встановленням такого юридичного факту закон пов`язує можливість підтвердження її статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та подальшу реалізацію права на отримання одноразової грошової допомоги.
Отже, звернення до суду було обумовлено наявністю юридичної невизначеності щодо факту, який має істотне правове значення для виникнення та реалізації майнових прав позивача.
Крім того, предмет спору у цій справі існував на момент звернення до суду та продовжує існувати, оскільки позивач не має документального підтвердження свого статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, що перешкоджає реалізації її права на отримання передбачених законом соціальних гарантій. Саме для усунення цієї правової невизначеності вона звернулася до суду із відповідним позовом.
Помилковим є і висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду справи в порядку окремого провадження.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює право на звернення з позовом.
Отже, законодавець виходить із пріоритетності позовного провадження у випадках, коли встановлення юридичного факту безпосередньо пов`язане із виникненням, зміною чи підтвердженням суб`єктивних цивільних прав.
У даній справі позивач звернулася саме з позовом, а не із заявою в порядку окремого провадження. Предметом спору є не лише встановлення факту проживання однією сім`єю, а й визнання права на отримання державних виплат у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Такі вимоги є взаємопов`язаними та випливають із одного комплексу правовідносин.
Крім того, сам факт відсутності на момент звернення до суду формальної відмови уповноваженого органу не свідчить про відсутність спору про право. Позивач обґрунтовувала звернення до суду необхідністю отримання судового рішення як документа, без якого реалізація її права на відповідний соціально-правовий статус та отримання одноразової грошової допомоги є неможливою. Матеріали справи підтверджують, що саме відсутність рішення суду була перешкодою для подальшого оформлення належних їй виплат.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Право на доступ до суду є складовою права на справедливий судовий розгляд. Безпідставне закриття провадження у справі без вирішення заявлених вимог по суті становить непропорційне обмеження права особи на доступ до правосуддя.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність предмета спору не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на неправильному застосуванні пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Оскільки заявлені позовні вимоги стосуються встановлення юридичного факту, від якого залежить виникнення та реалізація цивільних і майнових прав позивача, а справа була прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження, суд першої інстанції був зобов`язаний продовжити її розгляд та надати оцінку всім поданим доказам щодо факту проживання позивача та загиблого військовослужбовця однією сім`єю без реєстрації шлюбу, надати відповідь, чи встановлення такого факту безпосередньо пов`язане із виникненням, зміною чи підтвердженням суб`єктивних цивільних прав, з урахуванням положень ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка була чинною станом на 9 квітня 2023 року (день загибелі ОСОБА_4 ).
За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 3 червня 2025  року скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в порядку загального позовного провадження.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 4 червня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус