П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/725/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з січня 2015 року по лютий 2022 року (включно) - отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з січня 2015 року по лютий 2022 року (включно) - отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що здійснювала догляд на непрофесійній основі (надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі), у зв`язку з чим перебувала на обліку, як отримувач щомісячної компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги.
Разом з тим, до страхового стажу не зараховано період з січня 2015 року по лютий 2022 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу. Із діями відповідача позивач не погоджується, вважає їх такими, що здійснені з порушенням законодавства України, оскільки спірні періоди страхового стажу підтверджуються необхідними документами.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2026 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з січня 2015 року по лютий 2022 року - отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з січня 2015 року по лютий 2022 року - отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо зарахування до страхового стажу спірного періоду догляд за особою з інвалідністю.
Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про те, що перелік осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню визначено ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058), зокрема: - один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, яка є складовою частиною реєстр: застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб), а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Ведення Реєстру застрахованих осіб, обробка та використання здійснюється органами Пенсійного фонду України відповідно до статті 21 Закону N1058 та статей 16-18, 20, 21 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» N2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464).
Відповідно до пункту 1 статті 20 Закону №2464, Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.
Порядок формування Реєстру застрахованих осіб, відповідно до Закону визначається Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 (далі - Положення 10-1). Розділ IV Положення 10-1 передбачає, що відомості до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі звітності, що подається страхувальниками та надходить до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до абзаців 7 та 13 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону N2464 єдиний соціальний внесок сплачується за одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків - вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжкохворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також не працюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80- річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Згідно відомостей про застраховану особу (форма ОК5), встановлено, що наявне нарахування та сплата внесків з жовтня 2009 року по грудень 2014 року (страхувальник - Управління праці та соціального захисту населення Садгірської районної в м.Чернівцях ради), а також з березня 2022 року по березень 2023 року (страхувальник - Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради ).
При цьому, інформація про нарахування та сплату внесків з січня 2015 року по лютий 2022 року у індивідуальній відомості про застраховану особу відсутня.
Зазначено, що враховуючи викладене вище, з метою встановлення причин не відображення відповідних періодів у звітності, позивач може скористатись своїм правом, наданим статтею 16 Закону №1058, та особисто звернутися до згаданих вище страхувальників стосовно перебування останнього на обліку як непрацюючої працездатної особи, що здійснювала догляд за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, або досягла 80-річного віку, та отримання допомоги або компенсації відповідно до законодавства у 2015-2022 роках (відповідно щодо нарахування та сплати внесків за зазначений період).
Таким чином, підстави для зарахування до страхового стажу запитуваного періоду наразі відсутні. 
Згідно листа Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 06.09.2024 року позивача повідомлено про те, що відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" департамент соціальної політики Чернівецької міської ради є платником єдиного внеску зокрема для непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують компенсацію відповідно до законодавства.
Зазначено, що позивач перебував на обліку як отримувач компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі з 29.10.2009р. по 31.05.2024р. Оскільки, позивач є особою з інвалідністю 3 групи з 19.12.2014р., тобто з цього періоду вважаєтеся непрацездатною особою, тому департамент сплачував за позивача єдиний внесок з 29.10.2009р. по 18.12.2014р.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася з цим позовом до суду.
IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, отримання позивачем допомоги по здійсненню догляду за особою з інвалідністю свідчить про те, що вона відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону №1788-XII.
Таким чином, оскільки позивач отримувала компенсацію як особа, що здійснювала догляд за особою з інвалідністю, то вона належить до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону №1788-XII, та підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надавала соціальні послуги.
При цьому, невиконання уповноваженим органом покладеного на нього обов`язку нарахувати та сплатити єдиний внесок не є підставою для не зарахування до страхового стажу періоду надання соціальних послуг хворій особі з інвалідністю, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.
V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з грудня 2014 року та вважається непрацездатною особою, підстав для задоволення позовної заяви та зарахування до страхового стажу вказаного у позові періоду відсутні.
Враховуючи вищенаведені факти, вважаємо, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).
Згідно з пунктом 9 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу ), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Зі змісту статті 41 Закону №1058-IV слідує, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 (втрата чинності від 25.09.2020, підстава постанова Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.
Постановою Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі" затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (пункт 2). Установлено, що фізичним особам, які надають соціальні послуги, щомісячні компенсаційні виплати, призначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги" (Офіційний вісник України, 2004 р., №17, ст. 1188), проводяться до дати призначення таким фізичним особам іншої виплати на догляд, установленої законодавством, або до 31 грудня 2022 року (пункт 2).
Питання визначення осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а також підстави і порядок нарахування та сплати єдиного внеску передбачені Законом №1058-IV, Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178, відповідно до яких визначальним у вирішенні питання права на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є надання соціальних послуг хворій особі, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачці призначено допомогу на догляд за особою з інвалідністю.
Крім того, листом Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 06.09.2024 підтверджено, що позивач перебувала на обліку як отримувач компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі у період з 29.10.2009 по 31.05.2024.
Таким чином, факт здійснення позивачем догляду за особою, яка потребувала постійної сторонньої допомоги, а також факт отримання нею відповідної компенсації протягом спірного періоду сторонами не заперечується та підтверджується належними і допустимими доказами.
Водночас підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду з січня 2015 року по лютий 2022 року слугувала відсутність у Реєстрі застрахованих осіб відомостей щодо нарахування та сплати за позивача страхових внесків за вказаний період.
Оцінюючи наведені доводи відповідача, колегія суддів виходить з того, що для вирішення питання про зарахування спірного періоду до страхового стажу підлягає встановленню не лише факт наявності чи відсутності відомостей у системі персоніфікованого обліку, а й фактичне існування правовідносин, з якими закон пов`язує виникнення права особи на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично виконувала обов`язки з догляду за особою, яка потребувала постійної сторонньої допомоги, перебувала на відповідному обліку в органах соціального захисту населення та отримувала компенсаційну виплату, передбачену законодавством.
За таких обставин відсутність у Реєстрі застрахованих осіб інформації про нарахування та сплату страхових внесків не може бути безумовною підставою для неврахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки особа не наділена повноваженнями щодо ведення персоніфікованого обліку, формування та подання звітності або забезпечення належного відображення відповідних відомостей у державних інформаційних системах.
Натомість обов`язок щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а також подання необхідної звітності покладається на відповідного страхувальника.
Отже, недотримання страхувальником покладених на нього законодавством обов`язків або недоліки в адмініструванні персоніфікованого обліку не можуть покладатися на застраховану особу та призводити до звуження обсягу її соціальних прав.
Подібний правовий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом, який виходив з того, що несплата страхувальником страхових внесків або неналежне виконання ним обов`язків щодо подання звітності не може позбавляти особу права на зарахування відповідного періоду до страхового стажу, якщо факт перебування особи у правовідносинах, з якими закон пов`язує виникнення такого права, підтверджується належними доказами.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач з грудня 2014 року є особою з інвалідністю ІІІ групи та тому не може вважатися особою, за яку здійснюється сплата єдиного внеску відповідно до законодавства.
Так, із листа Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 06.09.2024 вбачається, що позивач перебувала на обліку як отримувач компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі з 29.10.2009 по 31.05.2024, а підставою для припинення сплати за неї єдиного внеску орган соціального захисту визначив саме встановлення їй інвалідності ІІІ групи.
Разом з тим, сам факт встановлення особі інвалідності не спростовує обставин здійснення нею догляду за особою, яка потребує постійної сторонньої допомоги, та не свідчить про припинення правовідносин, у межах яких така особа отримувала відповідну компенсаційну виплату.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що у спірний період позивач припинила надавати соціальні послуги, була знята з обліку як особа, яка здійснює догляд, або втратила право на отримання компенсації в установленому законом порядку.
Навпаки, встановлені судом обставини свідчать про безперервне перебування позивача на обліку в органах соціального захисту населення та отримання нею відповідної компенсації протягом усього спірного періоду.
Водночас апеляційний суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є правомірність відмови органу Пенсійного фонду у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу, а не перевірка правильності виконання органом соціального захисту населення своїх обов`язків щодо нарахування та сплати єдиного внеску.
Отже, навіть у випадку неналежного виконання страхувальником покладених на нього законом обов`язків такі порушення не можуть спричиняти негативні наслідки для особи, яка фактично здійснювала догляд та перебувала у правовідносинах, що відповідно до законодавства пов`язані із загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Інше тлумачення призводило б до покладення на особу відповідальності за дії або бездіяльність державних органів та фактичного позбавлення її права на соціальний захист з підстав, які від неї не залежали.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач у листі, наданому позивачу, фактично визнав можливість коригування відомостей персоніфікованого обліку після подання страхувальником відповідної звітності, що свідчить про відсутність остаточно сформованих даних щодо спірного періоду та не може бути безумовною підставою для висновку про відсутність у позивача права на зарахування такого періоду до страхового стажу.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб відомостей щодо нарахування та сплати страхових внесків за спірний період не спростовує факту здійснення позивачем догляду та отримання відповідної компенсації, а тому не може бути самостійною і достатньою підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу.
Отже, сукупність наявних у справі доказів підтверджує факт здійснення позивачем у спірний період догляду за особою, яка потребувала постійної сторонньої допомоги, та отримання відповідної компенсації. Відсутність відомостей про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб за встановлених обставин не спростовує зазначених фактів та не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу.
Водночас відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, дії чи бездіяльності.
Проте відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для неврахування спірного періоду до страхового стажу позивача, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують установлених судом першої інстанції обставин справи та правильності зроблених ним висновків.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.
VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.