Справа №461/846/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/

18 травня 2026 року          м.Львів

Галицький районний суд м. Львова  
в складі: головуючого - судді Мисько Х.М.,
за участю секретаря судового засіданні Козак Ю.Р.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства Акціонерно – комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернуаось із позовом до ОСОБА_2 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства Акціонерно – комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», в якому просить зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний об`єкт обтяження: 8706152, реєстраційний номер обтяження 8706190, реєстраціний номер обтяження 8706200, накладені ні підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - В-2 від 30.04.2009 року. 
В обґрунтування позову, покликається на те, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №12580128, з виконання виконавчого напису нотаріуса №970 від 03.04.2009 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. про звернення стягнення на автобус: марки — Богдан, модель - А- 069.21 рік випуску — 2007, колір жовтий, шасі - № НОМЕР_1 , тим ТЗ — автобус D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Позивач вказує, що вказаний транспортний засіб було передано в заставу банку на підставі договору, укладеного між ЗАТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 договору застави, реєстровий №12541 від 10.12.2007 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №20.00.000029 від 10.12.2007 року. 12.05.2009 року у виконавчому провадженні №12580128 було накладено арешти на нерухоме майно позивача, а саме: арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження:8706152; арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 8706190; арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 8706200. 24.10.2009 року у виконавчому провадженні №12580128 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На підставі договору про відступлення права вимоги від 02.09.2013 року АТ АКБ «Львів» відступило ТзОВ «АНСУ» боргові зобов`язання позивача, зокрема за кредитним договором №20.00.000029 від 10.12.2007 року. Позивач сплатила частину боргу за кредитним договором №20.00.000029 від 10.12.2007 року первісному кредитору АТ АКБ «Львів», а решту суми боргу сплатила новому кредитору — ТзОВ «АНСУ». Відсутність заборгованості позивача за кредитним договором підвтерджується довідками АТ АКБ «Львів» та ТзОВ «АНСУ». Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №17121 від 22.08.2025 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту з майна. Позивач зазначає, що арешти на майно, накладені у межах виконавчого провадження №12580128, втратили свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчого документа з огляду на фактичне завершення цього виконавчого провадження ще у 2009 році. За таких обставин, просить позов задовольнити повністю. 

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2026 року відкрито провадження у цивільній справі №461/846/26.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Заставний Р.А. скерував на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.
Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав.
Представник відповідача Акціонерного товариства Акціонерно – комерційний банк «Львів» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав.
Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідачів неподання ними відзивів на позовну заяву, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦІІК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодсксу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на таке
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 10.12.2007 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №20.00.000029, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 161 700,00 грн. Для придбання автобуса «Богдан А-069,21», згідно із рахунком №ЛВ-0000061 від 29.11.2007 року, виписаного на позичальника.
10.12.2007 року між ЗАТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено Договір застави транспортного засобу автобус: марки — Богдан, модель - А- 069.21 рік випуску — 2007, колір жовтий, шасі - № НОМЕР_1 , тим ТЗ — автобус D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , предметом якого було виконання зобов`язання за кредитним договором №20.00.000029, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., реєстровий номер №21541.
Відповідно до повідомлення №628/0-12 від 24.09.2013 року, ПАТ АКБ «Львів» відступлено прав вимоги ТзОВ «АНСУ», на підставі Договору про відступлення права вимоги від 02.09.2013 року, за кредитним договором №20.00.000029, укладеним між ОСОБА_1 та первісним кредитором у розмірі 63 518,50 грн.
На виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №12580128, з виконання виконавчого напису нотаріуса №970 від 03.04.2009 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. про звернення стягнення на автобус: марки — Богдан, модель - А- 069.21 рік випуску — 2007, колір жовтий, шасі - № НОМЕР_1 , тим ТЗ — автобус D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . 
Згідно з актом прийому — передачі транспортного засобу від 09.07.2010 року, ПАТ АКБ «Львів» прийняв, а ОСОБА_1 добровільно передала транспортний засіб марки автобус: марки — Богдан, модель - А- 069.21 рік випуску — 2007, колір жовтий, шасі - № НОМЕР_1 , тим ТЗ — автобус D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебував у заставі банку, згідно із договором застави, посвідченим 10.12.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., реєстровий номер 12541.
З довідки АКБ «Львів» №648/0-18/24 від 23.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 кредитів та зобов`язань перед АТ АКБ «Львів» немає.
З довідки ТОВ «АНСУ» №1771 від 26.03.2025 року вбачається, що у ОСОБА_1 відсутність заборгованість перед Товариством за кредитним договором №20.00.000029 від 10.12.2007 року.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав вданості на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №460174262 від 14.01.2026 року, накладено арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_1 реєстраційні номери обтяження 5706152, 8706190, 8706200; підстава обтяження постанова, В-2, 30.04.2009 року, Підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Львівській області.
Відповідно до результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП, виконавче провадження №12580128 завершене.
Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №17121 від 22.08.2025 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту з майна. 
Як зазначено у статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, а особа може бути обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому майном.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та сукупністю дій органів і осіб, спрямованих на примусове виконання рішень.
Згідно зі ст. 18, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується державним виконавцем виключно з метою забезпечення реального виконання рішення та є заходом тимчасового характеру, похідним від існування невиконаного зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що її право порушено накладенням арешту на майно, має право звернутися до суду із позовом про зняття арешту з майна.
Системний аналіз наведених норм права свідчить, що арешт майна у виконавчому провадженні є правомірним виключно за умови існування невиконаного рішення та відкритого виконавчого провадження, в межах якого такий захід застосовано.
Однак у даному випадку судом встановлено, що виконавче провадження завершене, а забезпечене стягувачем грошове зобов`язання погашене боржником у повному обсязі.
Отже, досягнуто мети виконавчого провадження, у зв`язку з чим подальше існування арешту нерухомого майна позивача є таким, що не відповідає правовій природі заходу забезпечення виконання рішення та фактично втратило правове підґрунтя.
Збереження арешту за відсутності невиконаного зобов`язання та завершеного виконавчого провадження призводить до необґрунтованого та непропорційного обмеження права власності позивача, гарантованого Конституцією України та цивільним законодавством.
Доказів існування чинного виконавчого провадження, непогашеної заборгованості або інших передбачених законом підстав для подальшого обмеження права власності позивача відповідачами суду не надано, а продовження арешту майна, призводить до порушення прав і законних інтересів спадкоємців, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивачів, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи з принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що накладений арешт порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, а підстави накладення арешту відпали, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність їх задоволення.
Керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 288-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

позов адвоката Васютик Олесі Юріївни до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства Акціонерно – комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про зняття арешту з майна – задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний об`єкт обтяження: 8706152, реєстраційний номер обтяження 8706190, реєстраціний номер обтяження 8706200, накладені ні підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - В-2 від 30.04.2009 року. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 19.05.2026 року.

Учасники справи:

Позивач:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 )

Відповідачі:

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, код ЄРПОУ:43316386),

Акціонерне товариство Акціонерно – комерційний банк «Львів» (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, код ЄДРПОУ:09801546),

Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (02094, м. Київ, вул. Якова Гніздовського, 1, код ЄДРПОУ:36757541) 

Суддя        Мисько Х.М.