Дата документу 10.06.2026 Справа № 337/5330/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №337/5330/25 Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/1187/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
10 червня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.,
Трофимової Д.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів з батька, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з матері, -
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів з батька, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з матері. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував у шлюбі із відповідачкою з 26.12.2020 року, у період якого у них із відповідачкою народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2023 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_3 залишився проживати зі своєю матір`ю, відповідачкою по справі. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2023 року стягнуто з позивача на користь відповідачки щомісячно 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 19.10.2023 до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього рішення видано виконавчий лист, на підставі якого Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження за № 78618563. На даний час за місцем служби Позивача здійснюється утримання аліментів з його заробітної плати. Позивач звертає увагу, що з моменту стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 він регулярно сплачує заборгованості по сплаті аліментів не має. повністю Однак, з червня 2024 року син став проживати з батьком, Позивачем та повність знаходиться на його утриманні. З того часу Відповідачка ніяким чином не приймає участі в утриманні дитини, а кошти, які отримує у якості аліментів, витрачає на власні потреби. Підставами для зміни обставин місця проживання дитини стало систематичне застосування домашнього насильства до малолітнього сина з боку матері за час проживання з нею. 
19.06.2024 року служба у справах дітей м. Запоріжжя поставила на облік малолітнього ОСОБА_4 як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах. З червня 2024 року син проживає з батьком, Позивачем у справі, та перебуває на обліку в службі у справах дітей по Шевченківському району Запорізької міської ради. Відповідно до рішень органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.08.2024р. та 16.10.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через застосування до сина домашнього насильства з боку матері 10.06.2024 року. Застосування насильства до дитини з боку матері, ОСОБА_1 , призвело до порушення його стану здоров`я, фізичного розвитку, психо-емоційного стану, у зв`язку з чим дитина стала потребувати медичної допомоги, у зв`язку з чим дитина проходить систематичне реабілітаційне лікування, отримає психологічну допомогу в КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР з липня 2024 року по теперішній час.
За весь період проживання дитини з Позивачем, а саме з 10.06.2024 по теперішній час, Відповідачка отримувала аліменти від Позивача, однак не купувала іграшок, дитині ні продуктів харчування, ні одягу, ні речей першої необхідності, ні дитячих книжок тощо, отримані аліменти самостійно не повертала, а витрачала на свої потреби. Отже, Відповідачка жодним чином не приймала участі в утриманні дитини та не приймає по теперішній час.
Сплата аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 на користь Відповідачки втратило сенс, адже вказані кошти Позивач безпосередньо витрачає на утримання сина, який з ним фактично проживає.
Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, та враховуючи той факт, що починаючи з 10 червня 2024 року по теперішній час малолітній син Позивача та Відповідачки постійно проживає разом з батьком, все це є зміною обставин та наявністю підстав для припинення сплати Позивачем періодичних, платежів (аліментів) на утримання сина, та призначення стягнення аліментів на користь Позивача з Відповідачки.
Відповідачка є працездатною особою, є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід, має у власності нерухомість. Отже, Відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини.
Просив суд припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття, стягнутих на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року по справі № 337/5955/23; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у справі; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року позов задоволено частково.
Припинено, з дня набрання рішенням суду законної сили, стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнутих на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року по справі № 337/5955/23.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/6 частини доходу(заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи з 09.10.2025 року. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
В іншій частині позову – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначають, що суд першої інстанції фактично проігнорував надані відповідачкою докази та не дослідив їх належним чином на підтвердження обставин, викладених ОСОБА_1 , стверджують, що фактично суд першої інстанції підмінив процес доказування припущеннями та ухвалив рішення без належного обґрунтування, що призвело до неповного з`ясування дійсних обставин справи. Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував у повному обсязі всіх обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
04 травня 2026 року від представника позивача адвоката Логінової В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 1 статті 369 ЦПК України).
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив з того, що дитина постійно проживає проживає разом із платником аліментів – батьком, що не відповідає інтересам дитини та цільовому призначенню аліментів, що є підставою для припинення тсягнення аліментів з батька; щодо стягнення аліментів з матері суд вихоив з можливості відповідачки сплачувати аліменти та відсутність інформації про утримання нею інших осіб, майновий стан та стан здоров`я сторін у справі, обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, та дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, що підлягають щомісячному стягненню з відповідачки на користь позивача, повинен складати 1/4 частину від усіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.10.2025 року.
Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі зареєстрованому 26.12.2020 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1429.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження якого батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12). 
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_3 ; аліменти на утримання ОСОБА_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) трирічного віку – до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16-17).
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано(а.с.14-15).
Відповідно до довідки Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № С-455-606 від 22.04.2025 року про фактичне місце проживання, ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 , і неповнолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та рідним братом ОСОБА_7 (а.с.13). 
Відповідно до Наказу №2640 Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 19.06.2024 року, взято на облік дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (вчинення фізичного насильства над дитиною), малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).
Відповідно до Епікризу КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР від 16.08.2024 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) знаходився у стаціонарі з 18.07.2024р. по 16.08.2024 р. ДІАГНОЗ: Тривожно-фобічний розлад. Змішаний специфічний розлад розвитку з патологічними формами поведінки. Неорганічний енурез(а.с.20).
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста №1181 від 09.04.2025 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 має органічний емоційно-лабільний розлад. Змішаний специфічний розлад розвитку з переважним порушенням мовлення(а.с.21).
Відповідно до Витягу з Протоколу № 33 від 07.08.2024 року Засідання комісії з питань захисту прав дитини при Районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відмовлено ОСОБА_1 у визначені способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-23).
Відповідно до Витягу з Протоколу № 43 від 16.10.2024 року Засідання комісії з питань захисту прав дитини при Районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відмовлено ОСОБА_1 у визначені способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24-25).
Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №089222, складеного 11.06.2024 року, 10.06.2024 року о 21 год. 05 хв. гр. ОСОБА_1 знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що виражалося (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) вчиняла домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та знімала на мобільний телефон, а саме наносила удари долонею та висловлювалась словесними образами, чим завдала психологічного та фізичного болю дитині, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 173-2 КУпАП(а.с.18).
Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2024 року, направлено матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області для організації проведення досудового розслідування(а.с.26).
Згідно до Витягу з ЄРДР № 12024087070000271 від 13.07.2024 року, 12.07.2024 до відділу поліції №5 ЗРУП надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що колишня дружина- ОСОБА_1 спричинила тілесні ушкодження спільній дитині ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 126 ч.1 КК України (а.с.27).
Відповідно до Заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.01.2026 року ОСОБА_1 звернулась до ТУ ДБР у м. Мелітополі вказавши, що дізнавач сектору дізнання ВП № 5 Запорізького районного управління поліції ГУНП у Запорізькій області Борецька Ірина Миколаївна та прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Ціомашко Валерія Олегівна, діючи в інтересах колишнього чоловіка ОСОБА_2 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.366 КК України, яке виразилося у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей під час винесення їй повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №12024087070000271 від 13.07.2024 за ч.1 ст. 126 КК України(а.с.145-147).
Відповідно до постанови дізнавача СД ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 16.01.2026 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024087070000271 від 13 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України зупинено у зв`язку із тим, що місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_1 до теперішнього часу не встановлено(а.с.192-193). 
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 04.07.2025 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 має тривожно-фобічний розлад дитячого віку. Змішаний специфічний розлад розвитку. Скарги: після спроби викрадення дитина добу не розмовляла, мала епізод гіперсомнії. Наразі турбує поганий апетит, поверхневий нічний сон з частими пробудженнями, роздратованість, неврозність(а.с.28).
Згідно до Витягу з ЄРДР № 12025082080001085 від 17.07.2025 року, до ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, надійшла ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя - ЄУН: 336/6471/25 Провадження №: 1-кс/336/611/2025 про внесення відомості до ЄРДР, за заявою ОСОБА_2 щодо вчинення домашнього насильства. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 126-1 КК України (а.с.29).
Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи, висновку від 31.07.2025 року, на момент оцінювання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 30.06.2021 року, ОСОБА_8 проживають зa aдpecoю АДРЕСА_1 (а.с.36-38).
Згідно Консультативного висновку від 01.08.2025 року ФОП: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідження відбувалося на базі приватної клініки «Гамма+ ». Для аналізу запропоновано відео зустрічі дитини ОСОБА_3 , 4-х років з матір`ю, яка відбулася 01.07.2025р. Матір та дитина не бачилися та не розмовляли 1 рік 1 місяць. Тема дослідження - якість відносин матері та дитини. Під час бесіди був присутній батько дитини. Відеозв`язок відбувався у домашніх умовах. Тривалість зустрічі -18 хвилин. Висновок - відзначено негативний вплив на актуальний психоемоційний стан дитини комунікації з матір`ю(а.с.39). 
Згідно до Висновку фахівця №256 від 06.01.2026 року ТОВ «НІСЕ-ЕКСПЕРТИЗА», відповіді на питання, які викладені у Консультативному висновку від 01.08.2025 не обґрунтовані фактичними даними та базуються на результатах недостовірного дослідження. Консультативний висновок від 01.08.2025 не відповідає науковометодичним вимогам для психологічних досліджень та не відповідає затвердженим законодавством принципам проведення психологічних експертних досліджень та судових експертиз: безпосереднього дослідження об`єкту, повноти дослідження, обґрунтованості об`єктивними даними, узгодженості та доказовості даних(а.с.134-137).
Відповідно до Довідки № 156 від 28.11.2024 року, про грошове забезпечення та інші види виплат за період з 1 лютого 2024 р. по 30 листопада 2024 р. ОСОБА_2 , що проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ), утримання по виконавчому листу склало 72112,46 грн. (а.с.40).
Згідно до Декларації № 0001-AHPX-7A10 про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_1 , уклав декларацію з лікарем педіатром ОСОБА_13 (а.с.46). 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.12.2024 року відділу по Шевченківському району служби (управління) справах дітей Запорізької міської ради за адресою АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.47).
Згідно до Акту від 15.01.2025 року ОСББ «Військбуд 100» в квартирі за адресою АДРЕСА_1 фактично проживають 4 особи: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 , (мати), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (син), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (син), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (онук) (а.с.48).
Відповідно до службової характеристики (військова частина НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони. Грамотний, досвідчений, працелюбний. Наполегливо виконує свої службові обов`язки. Вимоги керівних документів стосовно виконання своїх посадових обов`язків знає та керується ними в повсякденному житті. До виконання службових обов`язків ставиться сумлінно, з почуттям особистої відповідальності за стан справ на дорученій ділянці роботи. Систематично працює над підвищенням своїх військово-спеціальних знань. Вдосконалює свої професійні знання. Здатний правильно організовувати та якісно виконувати поставлені перед ним завдання. Свої знання і досвід спрямовує на успішне виконання завдань службово - бойової діяльності, покращення її результатів. За характером врівноважений, стриманий. На критику реагує правильно, критично оцінює свою службову діяльність та досягнуті результати. Фізично розвинутий добре. Охайно носить військову форму одягу. Українською мовою володіє та користується нею в спілкуванні. Користується авторитетом у колективі. За своїми професійними, діловими і моральними якостями головний сержант ОСОБА_2 займаній посаді відповідає(а.с.49).
Відповідно до Характеристики від 28.03.2025 року на вихованця дошкільного підрозділу Запорізької гімназії №19 Запорізької міської ради ОСОБА_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , всі питання, пов`язані з доглядом за дитиною, її вихованням, участю и заходах закладу, групи та виконанні адміністративних вимог, вирішує батько ОСОБА_2 , завжди цікавиться успіхами дитини, його поведінкою. ОСОБА_14 регулярно відвідує батьківська збори, забезпечує дитину необхідними матеріалами для її розвитку та навчання. За період відвідування садочка ОСОБА_4 , з матір`ю дитини не знайомі, вона жодного разу не приходила за дитиною, не зв`язувалася з адміністрацією та вихователями для обговорення потреб розвитку дитини(а.с.50).
Згідно до повідомлення ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 05.09.2025 року перебуває на профілактичному обліку в категорії «Кривдник» у відділі поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2025 року про видачу обмежувального припису останній(а.с.51). 
Відповідно до Довідки № 74/9-133 від 14.10.2025 року, про доходи за період з 01 січня 2025 р. по 30 вересня 2025 р. ОСОБА_2 сплачено аліментів у загальній сумі 47225,59 грн. (а.с.94).
Згідно до Висновку експерта №1628 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 11.12.2025 року ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», мати ОСОБА_1 має наступні психологічні особливості: активність, комунікабельність, гнучкість поведінки, достатній самоконтроль, впевненість в собі, благоприємна самооцінка, цілеспрямованість, самостійність, реалістичність оцінювання, уживчивість у міжособистісних стосунках, схильність до дотримання установлених правил та суспільних моральних вимог. Провідними мотиваційними чинниками матері ОСОБА_1 є значущість прийняття синами (в т.ч. і молодшим сином ОСОБА_3 ), спілкування з ним, прийняття участі в їхньому вихованні та піклуванні про них, забезпеченні добробуту та благополуччя дітей, страх відкидання з боку дітей, значущість здоров`я та благополуччя дітей, значущість сімейних та міжособистісних стосунків. Виховна поведінка матері ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 характеризується наявністю вираженого почуття материнської любові, значущим позитивним ставленням, почуттям турботи та прагненням піклування про добробут та благополуччя сина, диференційованою материнською позицією, послідовним та гнучким типом материнського відношення, орієнтованого на забезпечення моральних та матеріальних потреб дитини(а.с.126-130).
Згідно до Висновку спеціаліста №1507/c від 23.09.2022 року, синці правого передпліччя, лівого передпліччя, лівого плеча, лівого стегна, правого стегна у ОСОБА_1 самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Зі слів освідуваної в квартирі де проживає, відомий чоловік, наноси удари руками по рукам, тулубу, здавлював руки, ногами в ділянку правої ноги(а.с.131).
Згідно до Висновку експерта №1933п від 22.09.2025 року, гематома лівого коліна (більш точна локалізація не вказана) (за даними представленої медичної документації) у ОСОБА_15 , кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Зі слів побив колишній чоловік та свекруха по рукам (вдарил. головой, лів. колін.) на вулиці у парку Військбуд(а.с.132-133).
Згідно до Витягу з ЄРДР № 62025080100007751 від 11.11.2025 року, до ТУ ДБР у м. Мелітополі надійшла заява ОСОБА_1 , згідно якої 01.07.2025 біля будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_2 (діючий військовослужбовець Національної гвардії України) разом із іншими особами, тобто групою осіб, умисно учинив діяння щодо заявниці, що мають характер мордування. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 126 КК України (а.с.138).
Згідно до Витягу з ЄРДР № 12025087080000250 від 18.09.2025 року, 18.09.2025 до Відділу поліції №3 ЗРУП, надійшла заява про те, 01.07.2025 знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , в ході конфлікту маловідома особа умисно завдала удари, які спричинили фізичного болю ОСОБА_15 , Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 126 КК України (а.с.139).
Відповідно до Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних №24/25 від 25.11.2025 року, ОСОБА_1 на Д обліку не перебуває психіатричної та наркологічної патології не виявлено(а.с.140).
Відповідно до Витягу з посвідчення від 28.02.2025 року ОСОБА_16 навчається в базовій школі м. Тепліце Чеська республіка (а.с.141-143). 
Відповідно до довідки Запорізької гімназії № 40 Запорізької міської ради № 163/01-25 від 26.12.2024 р., ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 навчається в 3-В класі у 2024-2025 н.р. Запорізької гімназії № 40 Запорізької міської ради. Навчання в закладі освіти здійснюється за дистанційною формою навчання(а.с.144).
Відповідно до заяви ОСОБА_17 до компетентних органів влади або всім тим кого це стосується – за належністю від 05.05.2025 року, вона 10.06.2024 року не надсилала колишньому чоловіку її доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відеозапис про застосування фізичного насильства над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10.06.2024 року донька ОСОБА_1 добровільно дала колишньому чоловіку ОСОБА_2 на один день малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого дитину більше не бачили. ОСОБА_2 переховує дитину від сім`ї. ОСОБА_2 зловживає своїми батьківськими обов`язками (забороняє їй та її доньці бачитися з дитиною, спілкуватися, виховувати, телефонні дзвінки ігнорує, з метою ізолювання дитини від матері)(а.с.148-150).
Згідно до протоколу дослідження від 17.12.2025 року у ОСОБА_1 виявлено Ro-ознаки деформуючого остеоартрозу правого кульшового суглоба II ступеня(а.с.151).
Відповідно до характеристики №112 ТОВ «КРОК Г. Т.» ОСОБА_18 працювала комірником складу готової продукції виробництва № 2 на підприємстві з 16.05.2019р. до 20.09.2019р. За час роботи зарекомендувала себе з позитивного боку. Добросовісна, ініціативна, дисциплінована. Кваліфіковано і грамотно виконувала свої посадові обов`язки, а саме ведення складського обліку, приймання та відвантаження готової продукції, робота за комп`ютером. В колективі користувалась заслуженим авторитетом у колег по роботі(а.с.152). 
Відповідно до характеристики № 90 від 17.10.2025 року ТОВ "Запорізький завод кольорових металів", ОСОБА_18 працювала в ТОВ "Запорізький завод кольорових металів" з 30.12.2019р. по 16.03.2020р на посаді комірника в складі готової продукції. За час роботи зарекомендувала себе як дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції. Має необхідні професійні і особисті якості. У складних ситуаціях проявляла рішучість, наполегливість. Не конфліктна. З колегами підтримувала робочі стосунки. Зі сторони керівництва претензій до ОСОБА_19 не було, оскільки свою роботу вона виконувала старанно та відповідально(а.с. 153).
Відповідачкою надано до суду відеозапис з її коментарями з приводу подарунків сину ОСОБА_4 на новий рік. Даний відеозапис не містить інформації про дату його створення та місце запису. 
Також надано фотокопію Експресс накладної 59001533814249 ТОВ НОВА ПОШТА від 22.12.2025 року, одержувач ОСОБА_2 , відправник ОСОБА_20 , опис: посилка, вага 10 кг., іграшки, оголошена цінність 3000 грн.(а.с.174-176).
Відповідачкою надано до суду переписку за грудень 2025 року, січень 2026 року з позивачем з приводу спілкування з дитиною по телефону і виниклих суперечностях з цього приводу(а.с. 161-166).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. 
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. 
Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Будь який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20.
Таким чином, одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.
Судом першої інстанції встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2024 року проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується: довідкою Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № С-455-606 від 22.04.2025 року, Епікризом КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР від 16.08.2024 року, Декларацією № 0001-AHPX-7A10 про вибір лікаря, Актом обстеження умов проживання від 06.12.2024 року складеним відділом по Шевченківському району служби (управління) справах дітей Запорізької міської ради, Актом від 15.01.2025 року ОСББ «Військбуд 100», Характеристикою від 28.03.2025 року дошкільного підрозділу Запорізької гімназії №19 Запорізької міської ради, Актом оцінки потреб сім`ї/особи, висновку від 31.07.2025 року.
Факт не проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею з 2024 року не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а саме встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні вищевикладених норм законодавства може бути підставою для припинення стягнення аліментів.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (постанова Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22).
Як слідує з висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 4 вересня 2019 року у справі № 711/856/160-ц, для прийняття рішення про припинення стягнення аліментів із позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей, які стягнуто рішенням суду, підлягає доведенню саме ті обставини, що дитина постійно, а не тимчасово проживає із тим батьків, хто сплачував аліменти.
У справі, що переглядається встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2024 року проживає з батьком ОСОБА_2 . 
Відповідачка вказаних обставин не заперечувала і такі не спростувала належними та допустимими доказами.
Окрім цього, скаржницею ОСОБА_1 також не оспорюється отримання аліментів на дитину.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що встановлені у справі обставини та наявні в матеріалах справи докази свідчать про наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання сина.
Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування вищевикладеного, навпаки скаржницею підтверджується наявність обставин, що є підставами для задоволення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на її користь.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з матері колегія суддів зазначає наступне.
За змістом положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч.1 ст.182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Нормами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Так, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто.
Відповідачкою не надано даних про наявність на її утриманні непрацездатних членів родини, існування інших обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, передбачених ст. 182 СК України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дітей, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, відсутність інших аліментних зобов`язань, колегія суддів, виходячи з принципу співмірності для забезпечення прав дитини, доходить висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є обґрунтованим.
Визначаючи розмір аліментів у сумі 1/4 частину від усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції прийняв до уваги, що батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей в рівних частинах та врахував обставини, зазначені у ст.182 СК України, а саме, майновий стан відповідачки, вік дитини, її потреби.
Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка не є міжнародним договором та не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України у формі ратифікації, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
08.07.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , що підлягають щомісячному стягненню з відповідачки на користь позивача, у розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.10.2025 року, дотримався вищевказаних норм законодавства.
Судом першої інстанції ретельно дослідженні докази, надані як позивачем, так і відповідачкою у справі та зроблено правильний висновок про те, що твердження відповідачки щодо незаконного відібрання в неї дитини не підтверджується належними доказами.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції фактично проігнорував надані відповідачкою докази та не дослідив їх належним чином на підтвердження обставин, викладених ОСОБА_1 , оскільки мотивувальна частина рішення містить обґрунтування не прийняття таких доказів.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Твердження апеляційної скарги, що позивач систематично формує у дитини негативне ставлення до матері, створюючи враження, що вона нібито покинула сина та не бажає з ним спілкуватися, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке твердження містить суб`єктивну оцінку сторони відповідача та не ґрунтується на доказах.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідачки з висновками суду першої інстанції, переоцінки доказів та самостійного тлумачення норм чинного законодавства.
В той же час, відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги сторони відповідача, є ідентичними доводам відзиву на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів вважає, що відсутні підстави, повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29—30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).
ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. 
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України. 
Повний текст судового рішення складено 10 червня 2026 року.

Головуючий

Судді: