ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 755/210/23
провадження № 61-11038св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 
2023 року під головуванням судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І. у справі за позовом  ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання недійсними електронних торгів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
1. У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати недійсними електронні торги по лоту № 384885 з реалізації арештованого майна, а саме квартири 
АДРЕСА_1 , які проводилися 18 листопада 2019 року; 
- визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 446069 від 
18 листопада 2019 року; 
- визнати недійсним акт про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) від 11 грудня 2019 року, що складений старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва; 
- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серія та номер 2337, видане 19 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В. В.;
2. Позов обґрунтовувала тим, що вона перебувала з 12 листопада 2007 року в шлюбі з ОСОБА_3 та в цей період подружжя придбало спірну квартиру АДРЕСА_2 .
3. Відповідно до вимог статті 60 СК України дане майно вважається спільним майном подружжя та є спільною сумісною власністю.
4. З 2007 року по даний час вона проживає у спірній квартирі, яка є єдиним її житлом.
5. На рівні з нею квартирою користувався її чоловік ОСОБА_3 .
6. В жовтні 2020 року їй стало відомо, що Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 20 листопада 2012 року у справі № 1/2604/449/2012.
7. В рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на спірну квартиру, складено акт та опис, проведена оцінка та в подальшому квартира була реалізована на електронних торгах.
8. Вважає, що Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у 
м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не мав правових підстав для реалізації спірної квартири так як вона є спільним майном подружжя та фактично було реалізовано майно третьої особи, яка не була стороною виконавчого провадження, і якій належить 1/2 частина спірної квартири.
9. Крім того, у ДП «Сетам» не було правових підстав проводити електронні торги, оскільки станом на 18 листопада 2019 року на квартиру був накладений арешт правоохоронними органами в кримінальній справі.
10. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року визнано незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клименка Р. В. щодо неповідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1; скасовано акт опису й арешту майна від 26 травня 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; визнано недійсною оцінку майна, визначену у звіті про оцінку квартири АДРЕСА_3 , проведено суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» 
від 25 серпня 2019 року у межах процедури виконавчого провадження № НОМЕР_1; визнано дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гусєвої Я. А. щодо передачі на реалізацію квартири АДРЕСА_3 незаконними.
11. Тобто судовим рішенням встановлено порушення правил призначення електронних торгів з реалізації квартири. Такі порушення вплинули на результати електронних торгів, адже за умови дотримання державним виконавцем норм законодавства, реалізація квартири на електронних торгах взагалі б не проводилася.
12. На її думку було порушено порядок проведення електронних торгів, що є підставою для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
13. Дніпровський районний суду м. Києва рішенням від 08 листопада 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року, в задоволенні позову відмовив.
14. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що не доведено позивачкою того, що спірна квартира перебувала у спільній чи частковій власності, а також, що позивач перебувала у шлюбі та коли даний шлюб було зареєстровано та розірвано. За відсутності доказів порушення прав саме позивача та невстановлення протиправності дій державних виконавців у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
15. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
16. Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що правовий статус спірної квартири підлягав визначенню відповідно до статті 60 СК України та частини третьої статті 368 ЦК України. Крім того, судами проігноровано сталу практику Верховного Суду щодо визначення статусу майна, набутого у шлюбі, яка викладена у постановах від 24 травня 2017 року у справі № 274/3158/15-ц, від 11 квітня 2019 року у справі 
№ 339/116/16-ц, 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18, від 18 травня 2022 року у справі № 307/3489/18, від 27 березня 2023 року у справі № 354/873/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 372/504/17.
17. Позивачка надала суду докази перебування у шлюбі з ОСОБА_3 на час придбання квартири. Відповідно до статті 60 СК України та статті 368 ЦК України (з урахуванням правових висновків Верховного Суду), спірне майно презюмується спільною сумісною власністю подружжя. Тому позивачка звільнена від обов`язку доводити цей факт на момент проведення електронних торгів.
18. Натомість суди попередніх інстанцій неправильно витлумачили зазначені норми матеріального права та дійшли помилкового висновку про недоведеність права спільної власності. Внаслідок цього суди безпідставно не застосували законні презумпції як підставу для задоволення позовних вимог.
19. Також судами не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 48 та частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», які викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 741/496/18.
20. Водночас правовідносини у цій справі не є повністю подібними до згаданих вище справ. Наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 60 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, частини шостої статті 48 та частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у спорах про оскарження результатів електронних торгів, проведених на виконання вироку суду про конфіскацію майна одного з подружжя. У зв`язку з цим касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
21. В межах кримінальної справи на спірну квартиру було накладено арешт. Відповідно, до моменту скасування (зняття) цього обтяження об`єкт нерухомості не підлягав відчуженню, зокрема й шляхом продажу на електронних торгах. Попри це, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у порушення вимог частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», не встановив факт перебування майна під арештом. Як наслідок, сформована заявка на реалізацію квартири не містила відомостей про наявність чинного обтяження у кримінальному провадженні. Склавши та направивши зазначену заявку, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) також порушив вимоги пунктів 3 та 4 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. Наведені суттєві порушення процедури підготовки до примусової реалізації майна є самостійною підставою для визнання електронних торгів недійсними.
22. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав належної правової оцінки доводам позивачки щодо існування заборони на відчуження майна, накладеної у кримінальному провадженні. Зі свого боку, апеляційний суд обмежився констатацією відсутності підстав вважати, що цей арешт накладено поза межами кримінальної справи, в якій здійснювалася конфіскація у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Разом з тим, суд апеляційної інстанції в порушення вимог процесуального закону не зазначив, на підставі яких саме норм матеріального права він дійшов такого висновку та якими доказами це підтверджується.
23. Також судами неправильно застосовано положення частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна. Зокрема, суди застосували зазначені норми матеріального права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19. У порушення наведених вимог закону, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не ознайомив позивачку зі звітом про оцінку спірної квартири у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Оскільки позивачка була позбавлена законного права на оскарження результатів визначення вартості майна, у державного виконавця були відсутні правові підстави для формування заявки на реалізацію об`єкта нерухомості та її направлення для організації електронних торгів.
24. У цій справі суди повністю проігноровали ключові арґументи, викладені позивачкою в позовній заяві та апеляційній скарзі. Суди взагалі не дослідили надані нею докази, що є прямим порушенням вимог статей 89, 263 ЦПК України, суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає сталій практиці Європейського суду з прав людини щодо права на справедливий судовий розгляд. Окремо слід наголосити, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав жодної правової оцінки доказам, які були витребувані за власною ініціативою суду на підставі відповідної ухвали, щодо повідомлення ОСОБА_1 про проведення електронних торгів. Таке формальне ставлення до встановлення фактичних обставин справи призвело до ухвалення необґрунтованих судових рішень, які підлягають скасуванню.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
25. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 01 серпня 2024 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 755/210/23, визначено ОСОБА_4 , судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М.
26. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_4 (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. ухвалою від 05 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи з Дніпровського районного суду м. Києва.
27. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_4 , на підставі службової записки Секретаря Третьої судової палати Фаловської І. М.
28. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року суддею-доповідачем, для розгляду справи 
№ 755/210/23, визначено Литвиненко І. В., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Петров Є. В.
29. 02 жовтня 2024 року цивільна справа № 755/210/23 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи
30. Дніпровським районним судом м. Києва 24 грудня 2012 року було видано виконавчий лист за результатами розгляду кримінальної справи відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винною в скоєні злочинів, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України та призначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
31. Визначення конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилучені у власність держави всього або частини майна, яке належить засудженому на праві власності.
32. На підставі вказаного виконавчого листа 20 лютого 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клименко Р. В. було відкрито виконавче провадження.
33. В рамках виконавчого провадження було встановлено, що позивачу на праві власності належить спірна квартира 
АДРЕСА_3 , загальною площею 32,6 кв. м.
34. 24 червня 2014 року в рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.
35. 16 травня 2017 року в рамках вказаного виконавчого провадження була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
36. 15 вересня 2019 року було надано звіт про оцінку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 32,6 кв. м, відповідно до якого вартість вказаного спірного майна становить 490 000 грн.
37. 18 листопада 2019 року відбулися електронні торги (протокол проведення електронних торгів № 446069) на яких було визначено переможця Губського В. М.
38. Грошові кошти від реалізації спірної квартири в розмірі 443 388,20 грн були перераховані на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ у м. Києві на підставі розпорядження № НОМЕР_1.
Позиція Верховного Суду 
39. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
40. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
41. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
42. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
43. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
44. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
45. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
46. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
47. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
48. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
49. Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання зі сторони продавця - акт про проведені прилюдні торги.
50. Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною, порядок проведення яких визначається Міністерством юстиції України.
51. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
52. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
53. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).
54. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (стаття 203 ЦК України).
55. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
56. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
57. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі 
№ 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
58. Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
59. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України 
від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17; у постановах Верховного Суду 
від 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17.
60. У справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що прилюдні торги з реалізації спірної квартири, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_4 , відбулися в межах примусового виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року, зміненого вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2012 року (яким скасовано вирок місцевого суду в частині призначеного покарання). Наведеними судовими рішеннями ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна.
61. Право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 було припинено внаслідок конфіскації відповідно до пункту 10 частини першої статті 346 ЦК України.
62. Отже, прилюдні торги не порушують прав та інтересів позивачки.
63. На підставі викладено, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що оскільки право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру було припинено на законних підставах внаслідок її конфіскації за вироком суду, проведення прилюдних торгів із реалізації цього майна жодним чином не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивачки. Оскільки обов`язковою умовою для задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушеного права саме особи, яка звертається до суду, а ОСОБА_1 на момент проведення торгів уже втратила статус власника майна.
64. З огляду на це, доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не повідомив позивачку про проведення прилюдних торгів, є безпідставними та не заслуговують на увагу. Оскільки вироком суду ОСОБА_1 було засуджено з конфіскацією всього належного їй майна, участь позивачки у торгах з його викупу суперечила б самій правовій природі та принципу конфіскації. За змістом кримінального та кримінально-виконавчого закону, заміна конфіскації майна на сплату його вартості засудженою особою є неприпустимою. Таким чином, прилюдні торги з примусової реалізації зазначеного майна були проведені правомірно та у чіткій відповідності до закону.
65. Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги про те, що реалізована квартира належала на праві спільної сумісної власності подружжю, а державний виконавець в порушення статті 443 ЦПК України не визначив частку майна боржника, з огляду на таке. Наявний у матеріалах справи витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища підтверджує лише факт перебування ОСОБА_1 у шлюбі, проте не є доказом виникнення права спільної сумісної власності на конкретний об`єкт нерухомості. Якщо власником майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована одна особа, державний виконавець не має правових підстав самостійно презюмувати право власності третіх осіб на це майно. Обов`язок ініціювати виділ частки або оскаржувати дії виконавця покладається виключно на того з подружжя, хто вважає свої майнові права порушеними (у цьому випадку - ОСОБА_3 ). Сама ж позивачка, право власності якої на спірну квартиру було припинено внаслідок законного виконання вироку суду про конфіскацію, не може посилатися на порушення прав ОСОБА_3 як на підставу для визнання недійсними результатів електронних торгів. 
66. Стосовно доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 48 та частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», викладених у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 та від 05 квітня 2021 року у справі № 741/496/18, колегія суддів зазначає таке. Посилання заявниці на правові позиції, сформульовані у зазначених постановах, є безпідставними, оскільки правовідносини у цих справах та у справі, що переглядається, не є подібними ні за фактичними обставинами, ні за правовим регулюванням. У наведених справах предметом розгляду був загальний порядок звернення стягнення на майно боржника для задоволення вимог стягувачів у цивільно-правових зобов`язаннях, що передбачає дотримання черговості стягнення. Натомість у справі, що розглядається, примусова реалізація квартири здійснювалася на підставі вироку суду в межах виконання кримінального покарання у виді конфіскації майна боржника в дохід держави. 
67. Стосовно посилань заявниці на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 60 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, частини шостої статті 48 та частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у спорах про оскарження результатів електронних торгів, проведених на виконання вироку суду про конфіскацію майна одного з подружжя, як на підставу касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, колегія суддів зазначає таке.
68. Сама лише вказівка заявниці на відсутність висновку Верховного Суду щодо специфічного поєднання зазначених норм матеріального та процесуального права за конкретних фактичних обставин справи не свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. Практика Верховного Суду у питаннях застосування презумпції спільної сумісної власності подружжя, меж захисту суб`єктивних прав у цивільному судочинстві, а також правомірності дій органів державної виконавчої служби під час примусового виконання рішень є сталою та послідовною. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій було правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень процесуального закону, колегія суддів не вбачає правових підстав для формування нового висновку з наведених заявницею мотивів, а доводи касаційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.
69. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.
70. Інші доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
71. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
72. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
73. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
74. Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко		
			
	А. І. Грушицький		
			
	Є. В. Петров