ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2026 р. Справа№ 920/268/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Алданової С.О. 
Євсікова О.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Попова Анатолія Івановича
на рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2025, повний текст якого складений та підписаний 10.10.2025
у справі № 920/268/25 (суддя Ковтун В.М.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Конотопм`ясо"
до Фізичної особи-підприємця Попова Анатолія Івановича
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог

21.02.2025 Позивач звернувся до Господарського суду Сумської області, з позовом, в якому просив стягнути з Відповідача на свою користь 97 331 грн 38 коп., з яких: 79 032 грн 00 коп. основний борг (сума неповернутих коштів), 13 687 грн 38 коп. інфляційні втрати, 4 612 грн 00 коп. 3% річних за неналежне виконання зобов`язань за Договором-доручення №5 на закупівлю худоби сільськогосподарських товаровиробників від 11.01.2021, а також просив стягнути з Відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Конотопм`ясо» (Довіритель, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Анатолієм Івановичем (Повірений, Відповідач) було укладено Договір-Доручення №5 на закупівлю худоби від сільськогосподарських товаровиробників (надалі Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Довіритель доручає, а Повірений бере на себе зобов`язання в період з 11.01.2021 по 31.12.2021 здійснювати в інтересах і від імені, та за рахунок Довірителя закупівлю м`яса ВРХ в живій вазі на території України у товаровиробників (сільськогосподарські підприємства, приватні особи) для потреб Довірителя по цінах, що склалися на момент закупівлі худоби згідно Протоколу цін.
При виконанні цього договору Позивач вказує, що платіж в сумі 80 000,00 грн. відбувся у формі авансового платежу в рахунок подальших поставок на прохання самого Відповідача, оскільки ФОП Попов А.І. висловив пропозицію здійснити пошук та доставку худоби за договором за умови авансування Довірителем його витрат на її закупівлю в розмірі 80 тис. грн. ). Всього надано послуг на суму 968,00 грн.
Оскільки Відповідач не здійснив поставки ВРХ на виконання умов Договору на суму 79032,00 грн, Позивачем 03.12.2024 на адресу Відповідача було направлено Претензію від 03.12.2024 №391, яку відповідач залишив без задоволення, що стало для стягнення у судовому порядку суми неповернутих коштів у розмірі 79 032, 00 грн, інфляційних втрат у розмірі 13 687,38 грн, та 4 612,00 грн 3% річних за неналежне виконання зобов`язань за Договором-доручення.
01.07.2025 Позивач надав суду Додаткові пояснення у справі (вх. № 3185 від 01.07.2025), відповідно до змісту яких Позивач заперечував проти доводів Відповідача про наданий обсяг послуг, та в свою чергу, здійснив перерахунок заявлених до стягнення нарахувань, через, що просить суд стягнути з Відповідача 94 189,11 грн, з яких: 79 032,00 грн - основний борг, 12 595,07 - інфляційне збільшення, 2 562,04 - 3% річних.
Матеріально-правовою підставою позову Позивач обрав норми статей 6, 83, 237, 244, 263,526, 530, 612, 625- 627, 629, 638, 651, 653, 1000, 1004, 1008, 1009, 1212 ЦК України.

Короткий зміст заперечень Відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що ним за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року були надані послуги на виконання Договору, а саме було здійснено пошук (заготівлю) ВРХ у загальній кількості 83,63 тон, що підтверджується приймальними квитанціями (том 1, а.с. 106-112), що в перерахунку на розмір винагороди, передбачений п. 3.7. Договору становить 28 392,00 грн.

Короткий зміст судового рішення що оскаржується 

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.10.2025 у справі №920/268/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Попова Анатолія Івановича на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Конотопм`ясо" 60 944 грн 70 коп. основного боргу, 487 грн 56 коп. інфляційних втрат, 130 грн 24 коп. - 3% річних, 1 915 грн 21 коп. витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення суми основного боргу у розмірі 18 087 грн 30 коп, інфляційних втрат у розмірі 13 199 грн 82 коп. та 3% річних у сумі 4 481 грн 76 коп. суд відмовив у задоволенні позову.
Рішення, з посиланням на статті 11, 509,625, 626, 638, 1000, 1004, 1008, 1009, 1212 ЦК України мотивовано наступним.
Суд встановив, що Відповідач не виконав свого зобов`язання за Договором, дія якого припинена у зв`язку із розірванням - 03.12.2024, тому законна підстава для утримання Відповідачем авансової суми, перерахованої Позивачем відпала. Суд встановив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача суми неповернутого авансового платежу у розмірі 60 944,70 грн на підставі ст. 1212 ЦК України. В частині стягнення авансового платежу у розмірі 18 087,30 грн суд відмовив за недоведеністю та безпідставністю цієї частини позовних вимог. Суд також виснував, що належним періодом для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за неповернення 60 944,70 грн є період з 22.01.2025 по 16.02.2025, отже сума інфляційних витрат становить 487,56 грн, а сума 3% річних - 130, 24 грн на підставі ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить в частині стягнення з ФОП Попов А.І. на користь ТДВ «Конотопм`ясо» 60 944,70 грн. основного боргу, 487 грн 56 коп. інфляційних втрат, 130 грн 24 коп. - 3% річних - скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у позові, в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права. 
А саме Відповідач, з посиланням на ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 254, 256, 277 ГПК України обґрунтовує свою апеляційну скаргу наступним:
- суд не врахував, підстав для розірвання договору. Апелянт стверджує, що умови договору не порушував. У договорі не було визначено конкретних строків або обсягів закупівлі худоби, які він нібито не виконав. У матеріалах справи відсутні докази невиконання Відповідачем умов Договору, а навпаки наявні докази його виконання;
- суд першої інстанції визнав договір розірваним лише на підставі претензії Позивача, що є безпідставним, адже у цій претензії йшлося про розірвання договору на підставі п. 8.2 договору, який вимагає або двосторонньої згоди, або доведеного факту невиконання умов;
- Акт виконаних робіт від 31.05.2023 на суму 968 грн, який суд використав для розрахунку залишку боргу, підписаний з боку Позивача неповноважною особою (зав. виробництва, а не директором), тому не має юридичної сили;
- суд помилково переклав на Відповідача обов`язок доводити відсутність порушення, замість того, щоб вимагати від Позивача доказів самого факту порушення;
- у п. 3 своєї апеляційної скарги Відповідач зазначив, що також не погоджується з оскарженим рішенням в частині стягнення «штрафних санкцій».

Правова позиція позивача щодо апеляційної скарги 

Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
У своєму відзиві Позивач зазначив, що договір правомірно був розірваний, адже Пунктом 8.2 Договору передбачено можливість розірвання у разі невиконання умов однією зі сторін. Оскільки Відповідач не виконав зобов`язання із заготівлі ВРХ у повному обсязі, Позивач скористався цим правом. Після розірвання договору правова підстава для утримання авансу відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, Відповідач зобов`язаний повернути безпідставно збережені кошти.
Позивач надіслав претензію про розірвання договору 03.12.2024 на юридичну адресу Відповідача. Повернення листа з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (21.12.2024) вважається належним повідомленням згідно з процесуальними нормами та практикою Верховного Суду.
Щодо повноважень підписанта Акта (зав. виробництвом) у суді першої інстанції Відповідач не заперечував проти правомочності Акта від 31.05.2023 та не ставив під сумнів повноваження особи, що його підписала. 
До відзиву Позивач додав Наказ №11 від 30.03.2022, згідно з яким завідувач виробництва (Теліщук Є.К.) має офіційне право першого підпису на актах виконаних робіт та інших первинних документах. Тому доводи апелянта про «неуповноважену особу» Позивач вважає безпідставним.
Також позивач погодився з розрахунком суду першої інстанції стосовно стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/268/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України.
12.11.2025 матеріали справи №920/268/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 234, 258, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.
21.11.2025 недоліки апеляційної скарги усунено. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Попова Анатолія Івановича на рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2025 у справі №920/268/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 12.01.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 12.01.2026 (включно). 

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

До відзиву на апеляційну скаргу позивач долучив додатковий доказ - копію наказу Товариства з додатковою відповідальністю "Конотопм`ясо" №11 від 30.03.2022.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Процесуальний закон встановлює чіткі наслідки неможливості подання доказів до суду першої інстанції. 
Отже, керуючись ч. 3 ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у долученні зазначеного вище доказу, оскільки скаржником не наведено виняткових випадків, неможливості його подання до суду першої інстанції.
Відповідач також до своїх письмових пояснень подав додатковий доказ - копію підсумкової довідки-розрахунку винагороди за 2023 рік. 
Колегією встановлено, що цей доказ наявний в матеріалах справи (а.с. 207, т. 1), а тому відсутні підстави для його повторного залучення. 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції 

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів визнав встановленими такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Конотопм`ясо» (Довіритель, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Анатолієм Івановичем (Повірений, Відповідач) було укладено ДОГОВІР-ДОРУЧЕННЯ №5 на закупівлю худоби від сільськогосподарських товаровиробників (надалі Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Довіритель доручає, а Повірений бере на себе зобов`язання в період з 11.01.2021 по 31.12.2021 здійснювати в інтересах і від імені, та за рахунок Довірителя закупівлю м`яса ВРХ в живій вазі на території України у товаровиробників (сільськогосподарські підприємства, приватні особи) для потреб Довірителя по цінах, що склалися на момент закупівлі худоби згідно Протоколу цін.
Повірений здійснює пошуки худоби для закупівлі у Товаровиробників та передає інформацію Довірителю, а також рахунки для розрахування за худобу з Товаровиробником в межах цього Договору, не набуваючи права власності на дану худобу і на кошти видані для розрахування з Товаровиробником при виконанні Договору. Розрахунок за худобу проводиться безготівковим шляхом або готівкою. Розрахунок готівкою проводиться через Повіреного згідно з цим Договором і чинним Законодавством. В приймальних квитанціях у графі "Постачальник" вказується найменування Товаровиробника і Повіреного, через якого була придбана худоба. Повірений своєчасно готує худобу до здачі-приймання власними силами і засобами, зважує і вантажить її на транспортні засоби надані Довірителем для доставки. (п.п. 2.1- 2.3 Договору).
Відповідно до умов розділу 3 Договору Повірений зобов`язаний :
3.1. Особисто виконувати дане йому доручення відповідно до вказівок Довірителя.
3.2. Повідомляти Довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання доручення.
3.3. 10, 20, 30 числа місяця надавати довірителеві звіт з доданням виправдувальних документів про використання коштів, отриманих на виконання Договору на заготівлю худоби та необхідні документи іншого характеру.
3.4. Несе відповідальність за надані Довірителем грошові кошти, матеріальні цінності, збереження документів, та їх достовірність і відшкодовує Довірителю будь-яку шкоду, завдану їх втратою.
В свою чергу, п. 3.6. Договору визначає обов`язок Довірителя забезпечити Повіреного документами, коштами, матеріалами, необхідними для виконання доручення.
Відповідно до п. 3.7 Договору Довіритель зобов`язаний оплатити Повіреному вартість послуг, пов`язаних з виконанням Договору, в розмірі 350,00 грн за 1 (одну) тону живої ваги худоби. 
Пунктом 3.8. Договору унормовано, якщо Повірений забезпечує Довірителю економію коштів шляхом закупівлі худоби за цінами, нижчими ніж передбачені відповідним Прайс-листом Довірителя, а також закупівлі протягом розрахункового місяця худоби, що за якістю та вгодованістю забезпечила отримання Довірителем більшої кількості м`яса, 1 категорії придатного для реалізації, ніж передбачено середньорічними нормами, затвердженими наказом Укрхарчопрому від 28.02.1990 р. №13, Довіритель виплачує Повіреному додаткову винагороду у розмірі 75% від такої економії при наявності розрахунку відділу економічної роботи за підписом директора. Якщо внаслідок закупівлі худоби, що за якістю та вгодованістю не забезпечила отримання Довірителем тієї кількості м`яса, що передбачена середньорічними нормами, затвердженими наказом Укрхарчопрому від 28.02.1990 р. №13, Повірений відшкодовує Довірителю завдані цим збитки. (п. 3.8. Договору).
Згідно з п. 4.1. Договору за виконання доручення у відповідності з цим Договором Довіритель до 10 числа місяця слідуючого за звітним перераховує кошти на рахунок Повіреного.
Усі вигоди та ризики пов`язані з виконанням послуг несе Виконавець. Для надання послуг по пошуку худоби для закупівлі Виконавець використовує власні транспортні засоби, а для доставки худоби транспортні засоби Довірителя (п.п. 6.2.-6.3. Договору).
Відповідно до пункту 8.1. Договору даний Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021р.
Договір може бути розірваний достроково тільки при двосторонній згоді Сторін або невиконанні його умов однією із Сторін (п. 8.2. Договору).
Згідно з п. 8.3. Договору передбачено, що якщо ні одна із Сторін не заявить про намір розірвати цей Договір за один місяць до закінчення його строку, то Договір вважається пролонгованим на той же період, на який він був заключений і на тих же умовах.
Як зазначає Позивач в обґрунтування позовних вимог, відповідно до практики співпраці, яка склалась між ТДА «Конотопм`ясо» та ФОП Попов А.І., розрахунок за надані послуги здійснювався в основному по факту вже наданих послуг у формі післяплати, кошти видавались як з каси підприємства безпосередньо в руки Відповідачу так і перераховувались на банківський рахунок Повіреному (Відповідачу) згідно виставлених ним рахунків.
8 лютого 2023 року Відповідачем було виставлено Позивачу рахунок №8/02 для оплати послуг з заготівлі ВРХ в сумі 80 000,00 грн.
Платіжною інструкцією № 42486 від 8 лютого 2023 року ТДВ «Конотопм`ясо» (Позивач) перерахувало на розрахунковий рахунок ФОП Попов Анатолій Іванович (Відповідач) кошти в розмірі 80 000,00грн. в рахунок майбутньої закупівлі худоби.
Позивач вказує, що платіж в сумі 8 0000,00 грн відбувся у формі авансового платежу в рахунок подальших поставок на прохання самого Відповідача, оскільки ФОП Попов А.І. висловив пропозицію здійснити пошук та доставку худоби за договором за умови авансування Довірителем його витрат на її закупівлю в розмірі 80 тис. грн. Це не суперечило прямо умовам укладеного Договору, тож могло бути реалізовано з метою досягнення мети співпраці. Означене підтверджується Службовою запискою завідувача виробництвом Теліщука Є.К. від 08.02.2023р. та Наказом директора від 08.02.2023 №11.(а.с. 51-52, том 1 ).
Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2023 між сторонами (Позивачем і Відповідачем) складено акт в тім, що послуги по заготівлі худоби в живій вазі згідно договору № 5 від 11.01.2021 виконано за період лютий 2023 р, березень 2023 р, травень 2023 р, де зазначено нарахування з лютого 2023р по травень 2023 р 29442,0 (кг) х 0,35 коп , що дорівнює 10305,00 грн., також зазначено про винагороду за якість заготовленої сировини в розмірі 75%, що становить в загальній сумі - 9337,00 грн. (мінусова від`ємне значення). Отже всього надано послуг на суму 968,00 грн. Даний Акт виконаних робіт від 31.05.2023 підписано представниками обох сторін (а.с. 61, том 1).
Про наявність претензій, зауважень чи оспорення акту виконаних робіт від 31.05.2023 матеріали справи не містять.
Станом на 20.11.2024 Позивачем було складено Акт звіряння взаємних розрахунків між ТДВ «Конотопм`ясо» і ФОП Попов Анатолій Іванович за договором №5 від 11 січня 2021 року, а саме на поставки ВРХ на суму 79 032,00 грн. (80000,00 - 968,00).
Оскільки Відповідач не здійснив поставки ВРХ на виконання умов Договору на суму 79032,00 грн, Позивачем 03.12.2024 на адресу Відповідача було направлено Претензію від 03.12.2024 № 391. (а.с. 16, том 1). 
В претензії від 03.12.2024 Позивач зазначив, що враховуючи, що станом на дату звіряння, а саме на 20.11.2024 року поставки ВРХ на суму 79 032,00грн. Повіреним так і не здійснено, тобто не виконано умови Договору, керуючись пунктом. 8.2 Договору, констатував, що Договір-Доручення №5 від 22 січня 2021 р. на закупівлю худоби від сільськогосподарських товаровиробників є розірваним, через невиконання його умов з боку Повіреного, а кошти, отримані Повіреним від Довірителя в сумі 79 032,00 грн, мають бути повернуті як набуті без належної правової підстави. Також зазначив, що якщо претензійні вимоги не будуть задоволені, а зазначена сума не надійде на рахунок протягом місяця з дати отримання претензії, Довіритель змушений буде звернутися до Господарського суду Сумської області з позовом про її примусове стягнення з одночасним нарахуванням пені та застосуванням індексу інфляції і 3% річних, як це передбачено ст.625 Цивільного кодексу України.
Разом з претензією було надіслано Відповідачу видруківки «Стан розрахунків з клієнтом по рахунку 6315 «Розрахунки з постачальником за послуги» за лютий, грудень 2023 року та січень-листопад 2024 року, а також Акт звіряння взаємних розрахунків на дату 20.11.2024 між ТДВ «Конотопм`ясо» і ФОП Попов Анатолій Іванович за договором №5 від 11 січня 2021 року.
Доказів сплати заборгованості (повернення авансового платежу) у розмірі 79032,00 грн матеріали справи не містять.
Враховуючи, що Відповідачем не повернуто авансовий платіж у розмірі 79032,00 грн, Позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення цієї суми з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.
Заперечення відповідача зводилися до того, що ним за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року були надані послуги на виконання Договору, а саме було здійснено пошук (заготівлю) ВРХ у загальній кількості 83,63 тон, що підтверджується приймальними квитанціями (т.1 а.с. 106-112,), що в перерахунку на розмір винагороди, передбачений п. 3.7. Договору становить 28392,00 грн.
Суд першої інстанції, за результатами аналізу поданих сторонами доказів встановив таке.
Надаючи правову оцінку Акт виконаних робіт від 31.05.2023 суд виснував, що Відповідачем надані послуги по заготівлі худоби в живій вазі згідно договору № 5 від 11.01.2021 виконано за період лютий 2023 р, березень 2023 р, травень 2023 р, де зазначено нарахування з лютого 2023р по травень 2023 р 29442,0 (кг) х 0,35 коп., що дорівнює 10305,00 грн., також зазначено про винагороду за якість заготовленої сировини в розмірі 75%, що становить в загальній сумі - 9337,00 грн. (мінусова від`ємне значення). Отже всього надано послуг на суму 968,00 грн. Даний Акт виконаних робіт від 31.05.2023 підписаний представниками обох сторін (т.1 а.с. 61). Доказів оскарження акту Відповідачем суду не надано.
Щодо наданих послуг у червні листопаді 2023 року, то Відповідачем надано до матеріалів справи приймальні квитанції на закупівлю худоби (т.1 а.с. 109-112), де зазначено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Конотопм`ясо» через Попова Анатолія Івановича отримало продукцію, зокрема за:
- приймальною квитанцією № 0000299 від 21.09.2023 на прийняття продукції ВРХ живою масою 17646 кг;
- приймальною квитанцією № 0000204 від 27.09.2023 на прийняття продукції ВРХ живою масою 12591 кг;
- приймальною квитанцією № 0000213 від 09.10.2023 на прийняття продукції ВРХ живою масою 13196 кг;
- приймальною квитанцією № 0000240 від 02.11.2023 на прийняття продукції ВРХ живою масою 8245 кг.
Відповідно до означених приймальних квитанцій всього поставлено Відповідачем Позивачу продукції (ВРХ) за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року 51678 кг.
Будь-яких зауважень та претензій щодо закупленої продукції приймальні квитанції не містять.
Факт укладення приймальних квитанцій за період вересень-листопад 2023 року сторонами у справі не заперечується.
Положеннями Договору, зокрема п. 3.7 передбачено, що Довіритель зобов`язаний оплатити Повіреному вартість послуг, пов`язаних з виконанням Договору, в розмірі 350,00 грн за 1 (одну) тону живої ваги худоби.
Отже, відповідно до обсягу поставленої продукції - 51678 кг, Позивач відповідно до положень п. 3.7. Договору зобов`язаний оплатити Відповідачу вартість послуг в розмірі 350,грн за 1 тону живої ваги худоби, що становить 51678 х 0,35 = 18087,3 грн. 
Разом з тим суд першої інстанції не погодився з твердженнями Позивача про закупівлю Відповідачем в період вересень-листопад 2023 року худоби, що за якістю та вгодованістю не забезпечило отримання Позивачем тієї кількості м`яса, що передбачено середньорічними нормами, затвердженими наказом Укрхарчопрому від 28.02.1990 № 13, у зв`язку з чим Відповідачу нараховано завдані збитки, які вирахувані з оплати за надані послуги. 
Суд відхилив ці твердження з огляду на те, що умовами укладено Договору, сторони передбачили, що Довіритель зобов`язаний оплатити Повіреному вартість послуг, пов`язаних з виконанням Договору, в розмірі 350,00 грн за 1 (одну) тону живої ваги худоби (п.3.7. Договору) та п. 3.8. Договору унормували - якщо Повірений забезпечує Довірителю економію коштів шляхом закупівлі худоби за цінами, нижчими ніж передбачені відповідним Прайс-листом Довірителя, а також закупівлі протягом розрахункового місяця худоби, що за якістю та вгодованістю забезпечила отримання Довірителем більшої кількості м`яса, 1 категорії придатного для реалізації, ніж передбачено середньорічними нормами, затвердженими наказом Укрхарчопрому від 28.02.1990 р. № 13, Довіритель виплачує Повіреному додаткову винагороду у розмірі 75% від такої економії при наявності розрахунку відділу економічної роботи за підписом директора. Якщо внаслідок закупівлі худоби, що за якістю та вгодованістю не забезпечила отримання Довірителем тієї кількості м`яса, що передбачена середньорічними нормами, затвердженими наказом Укрхарчопрому від 28.02.1990 р. №13, Повірений відшкодовує Довірителю завдані цим збитки. 
Проте, зі змісту означених положень Договору не передбачається автоматичне зменшення суми оплати за надані послуги на суму завданих збитків
В той же час, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять ні доказів пред`явлення Позивачем Відповідачу обґрунтованих вимог щодо завданих Відповідачем збитків за неналежну якість закупленої продукції, ні підписаних двосторонніх актів виконаних робіт за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року з зазначенням наданих послуг та їх вартості з урахуванням п 3.7 та 3.8 Договору. (Як наприклад було надано Акт виконаних робіт від 31.05.2023). 
Подання Позивачем підсумкової довідки-розрахунку винагороди послуг по заготівлі худоби по ФОП Попов Анатолій Анатолійович за 2023 рік з мінусовим показником:-39933,00 грн винагороди не є належним доказом нарахування та доведення до відома Відповідача факту завдання ним збитків Позивачу.
В свою чергу, суд звертає увагу, що питання якості худоби, поставленої Відповідачем на виконання умов Договору та відповідно завдання збитків такими діями не є предметом спору у даній справі (може бути заявлено відповідно до положень чинного законодавства як самостійна позовна вимога), а тому судом в межах даної справи не досліджується.
Приймаючи до уваги вищеозначене, суд виснував, що Відповідачем належними доказами доведено факт надання ним послуг Позивачу відповідно до умов Договору-доручення №5 на закупівлю худоби від сільськогосподарських товаровиробників від 11.01.2021 за період з вересня по листопад 2023 року в загальному обсязі 51678 гк, за що відповідно до п. 3.7 Договору, підлягає до оплати Відповідачу за надані послуги 18087,3 грн.
Доказів оплати Відповідачу вартості послуг, наданих ним за вересень - листопад 2023 року Позивач до матеріалів справи не надав.
На підсумку суд першої інстанції виснував про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача суми неповернутого авансового платежу у розмірі 60 944,70 грн.(79 032,00 - 18 087,30 =60 944,70). В частині стягнення авансового платежу у розмірі 18 087,30 грн суд відмовив за недоведеністю та безпідставністю.
Щодо позовних вимог про застосування ст. 625 ЦК України суд виснував, що що строк для погашення Позивачем у претензії визначався як протягом місяця з дня отримання претензії, а в матеріалах справи наявна відмітка поштового відділення про повернення поштового відправлення (претензії) його адресату у зв`язку з закінченням терміну зберігання 21.12.2024, то відповідно починаючи з 21.12.2024 місячний строк для обрахунку закінчився 21.01.2025 і з 22.01.2025 почався строк прострочення виконання зобов`язання з повернення авансового платежу. Твердження Позивача про початок обрахунку строку прострочення платежу з 01.06.2024 належними доказами не доведене. 
Отже суд здійснив власний розрахунок зазначених нарахувань, відповідно до якого 3% річних становлять 130,24 грн (виходячи з суми заборгованості 60 944,70 грн за період з 22.01.2025 по 16.02.2025), сума інфляційних витрат становить 487,56 грн (виходячи з суми заборгованості 60 944,70 грн за період з 22.01.2025 по 16.02.2025).

Джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції 

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 1000 ЦК за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
За ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
За ч. 1-3 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором.1009, 
Згідно з ч. 3 ст. 1009 ЦК України відмова повіреного від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих довірителеві припиненням договору, крім випадку відмови повіреного від договору за таких умов, коли довіритель позбавлений можливості інакше забезпечити свої інтереси, а також відмови від договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

Правова позиція суду апеляційної інстанції

За результатами апеляційної перегляду справи колегія не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Щодо розірвання договору

В цій частині Апелянт посилається на те, що умови договору не порушував. У договорі не було визначено конкретних строків або обсягів закупівлі худоби, які він нібито не виконав. У матеріалах справи відсутні докази невиконання Відповідачем умов Договору, а навпаки наявні докази його виконання, а тому, на його думку, підстави для розірвання відсутні.
Проаналізувавши обставини справи, встановлені судом першої інстанції суд апеляційний інстанції вважає доводи Апелянта необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, що регулюють відносини доручення та безпідставного набуття майна, з огляду на таке.
Апелянт посилається на п. 8.2 Договору, який обмежує підстави розірвання лише двосторонньою згодою або невиконанням умов однією зі сторін. Однак апелянт не враховує спеціальні норми Цивільного кодексу України (ЦК України), які мають пріоритет над загальними положеннями договору.
Так, згідно зі ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється, зокрема, у разі відмови довірителя від договору. Частина 2 цієї статті встановлює, що довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.
Отже, незалежно від формулювання пункту 8.2 Договору, Позивач (Довіритель) мав абсолютне, імперативно закріплене ЦК України право припинити доручення в будь-який момент. Надіслання Претензії №391 від 03.12.2024, у якій прямо зазначено про розірвання Договору та вимогу повернути кошти, є однозначним волевиявленням Довірителя на відмову від договору.
У правовідносинах доручення, де Довіритель авансує Повіреного у розмірі 80 000, 00 грн, саме Повірений згідно зі ст. 1006 ЦК України зобов`язаний після виконання доручення або в разі припинення договору негайно повернути довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Матеріалами справи підтверджено факт того, що з отриманих 80 000, 00 грн Відповідач підтвердив надання послуг лише на 19 055,30 грн (968,00 грн за Актом та 18 087,30 грн за квитанціями), свідчить про наявність залишку коштів, які не були використані за цільовим призначенням.
В контексті правового аналізу спірних правовідносин колегія звертає увагу на те, що відсутність у Договорі конкретних строків чи обсягів, на що посилається Апелянт, не дає права Повіреному утримувати аванс нескінченно. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов`язання не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Вимога про повернення коштів була пред`явлена в Претензії.
Довід апелянта про неотримання ним претензії спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що Позивач надіслав лист на юридичну адресу Відповідача що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком. Повернення листа з відміткою «за закінченням терміну зберігання» вважається належним повідомленням. Відповідач, як суб`єкт господарювання, несе ризик неотримання поштової кореспонденції за своєю офіційною адресою, адже повинен належним чином організувати свою внутрішню діяльність.

Щодо застосування ст. 1212 ЦК України

За результатами апеляційного перегляду справи колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно застосував інститут безпідставного збагачення, адже кошти перераховувалися як аванс під конкретну підставу - виконання доручення. З моменту припинення Договору (внаслідок відмови Довірителя) правова підстава для утримання залишку коштів відпала.
У справах про стягнення безпідставно набутого майна (кондикція) на підставі ст. 1212 ЦК України на Позивача покладається обов`язок довести факт перерахування коштів та відсутність/припинення підстави їх утримання. Ці обставини Позивачем доведені. Разом з тим на Відповідача (Апелянта) покладається обов`язок довести наявність правової підстави для утримання цих коштів зокрема, надання послуг на всю суму авансу. 
Матеріалами справи підтверджено, надання послуг апелянтом доведено лише частково, що і було правильно враховано судом першої інстанції при зменшенні суми стягнення з 79 032,00 грн до 60 944,70 грн.

Щодо доводів апелянт про підписання акту невповноваженою особою

В цій частині Відповідач наголошує на тому, що в якості узгодження вартості наданих послуг та їх підтвердження Позивачем надано акт виконаних робіт від 31.05.2023, з якого вбачається, що Відповідачем надані послуги по заготівлі худоби в живій вазі за період лютий 2023 р, березень 2023 р, травень 2023 р. на суму 968,00 грн. Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з боку Позивача вказаний акт підписаний неуповноваженою особою - зав. виробництвом, а не директором, а тому не має юридичної сили.
Суд апеляційної інстанції вважає ці доводи безпідставними, та відхиляє з таких підстав.
Відповідно до матеріалів справи, Акт виконаних робіт від 31.05.2023 був предметом дослідження у суді першої інстанції. Разом з тим, Відповідач, на стадії розгляду справи судом першої інстанції не висловлював жодних заперечень щодо належності цього доказу, дійсності підписів на ньому або повноважень осіб, які його скріпили та не заперечував проти повноважень підписанта з боку Позивача. Згідно з частиною 4 статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд апеляційної інстанції наголошує на принципі процесуальної добросовісності. Якщо сторона мала можливість заявити про певні обставини або надати заперечення в суді першої інстанції, але не зробила цього, вона втрачає право посилатися на них в суді апеляційної інстанції без доведення поважності причин та неможливості заявити про такі обставини, що не зроблено Апелянтом.
Акт від 31.05.2023 містить підписи обох сторін та печатку підприємства Позивача та інші ідентифікуючі ознаки (т.1 а.с. 61). Підписання акта працівником підприємства, який згідно з посадовими обов`язками чи внутрішніми наказами залучений до виробничого процесу, відповідає звичаям ділового обороту та вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Разом з тим Позивач визнає (без будь яких зауважень) що Теліщук Є.К. діяв у межах наданих йому повноважень.
Враховуючи, що Відповідач підписав зазначений Акт без зауважень, тривалий час визнавав його дійсність і лише на стадії апеляції почав ставити під сумнів компетенцію підписанта (не спростовуючи при цьому сам факт надання послуг, зафіксований в акті), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість цього доводу скарги. Рішення суду першої інстанції в частині визнання Акта від 31.05.2023 належним доказом є законним та обґрунтованим. 

Щодо застосування статті 625 ЦК України

У п. 3 своєї апеляційної скарги Відповідач зазначив, що також не погоджується з оскарженим рішенням також в частині стягнення «штрафних санкцій».
Розглянувши доводи апеляційної скарги в частині незгоди Відповідача зі стягненням сум, які він вважає «штрафними санкціями» (а саме 130,24 грн - 3% річних та 487,56 грн - інфляційні втрати), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Апелянт помилково ототожнює інфляційні втрати та 3% річних із «штрафними санкціями» тобто неустойкою (штрафом, пенею), що є різними інститутами цивільного права. Неустойка (ст. 549 ЦК України) є штрафною санкцією, метою якої є покарання боржника за порушення зобов`язання. Нарахування за ст. 625 ЦК України мають іншу правову природу ці суми не є штрафними санкціями. Вони є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що має компенсаційний, а не каральний характер. Їх мета - відшкодувати кредитору втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсувати неправомірне користування боржником грошима кредитора.
Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Обов`язок повернути аванс у розмірі 60 944,70 грн після розірвання договору є грошовим зобов`язанням. На такі зобов`язання норми ст. 625 ЦК поширюються у повному обсязі, незалежно від того, чи передбачені вони умовами Договору.
Суд першої інстанції встановив, що термін повернення авансу сплив 21.01.2025 (місяць після повернення поштою претензії про розірвання договору). Отже, з 22.01.2025 Відповідач перебуває у стані прострочення. Враховуючи викладене, інфляційні втрати - 487,56 грн нараховані за лютий 2025 року (перший повний місяць прострочення, де індекс склав 100,8%), а 3% річних - 130,24 грн нараховані точно за 26 днів фактичного прострочення (з 22.01.2025 по 16.02.2025).
Суд апеляційної інстанції перевірив арифметичну коректність цих сум і визнає їх правильними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2025 у справі №920/268/25 залишити без змін.
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков