Справа № 212/4389/26 
2/212/4237/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Савінської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради, треті особи: Тягинська сільська рада Бериславського району Херсонської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Відокремлений структурний підрозділ «Гірничо-електромеханічний фаховий коледж Криворізького національного університету», про припинення трудових відносин, 

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Хвиля» Тягинської сільської ради про визнання припиненими трудові відносини між сторонами, які були оформлені 06 квітня 2015 року у відповідності до наказу № 7 від 06 квітня 2015 року, на підставі якого позивач був переведений на посаду оператора-машиніста насосної станції Львівського СЖКП «Хвиля» Бериславського району Херсонської області відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України – внаслідок звільнення з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 06 листопада 2022 року.
В обґрунтування позову посилається на те, що він проживав в с. Львове Бериславського району Херсонської області та працював з 2012 року на підприємстві відповідача. Після початку активних бойових дій РФ проти України, а саме до 06 листопада 2022 року позивач виконував свої трудлові обов`язки, спрямовані на забезпечення життєдіяльності села в умовах окупації та воєнного стану, а після 06 листопада 2022 року насосна станція внаслідок бойових дій та окупації була повністю знеструмлена та зазначала значних руйнувань, що зробило неможливим її функціонування, і відповідно позивач припинив виконувати свої обов`язки, і вимушений був виїхати з території Херсонської області до м. Кривого Рогу. Офіційно оформити припинення трудових відносин з КП «Хвиля» шляхом звільнення позивач позбавлений можливості, оскільки керівник підприємства виїхала з території села, а документація підприємства, архів, печатка були або вивезені або втрачені під час проведення бойових дій та окупації. Після переїзду 02 лютого 2026 року позивач працевлаштувався, а ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг пенсійного віку, у зв`язку з чим звернувся до пенсійного органу, де йому було роз`яснено необхідність вирішення питання щодо припинення трудових відносин з КП «Хвиля». На сьогоднішній день с. Львове Бериславського району входить до переліку територій, на яких ведуться активні бойової дії, доступ до адміністративних будівель підприємства відсутній, підприємство відповідача фактично припинило свою діяльність без проведення юридичної процедури ліквідації або реорганізації. Такі обставини є перешкодою позивачу реалізувати своє право на звільнення у встановленому законом порядку, отримати розрахунок, належним чином оформлену трудову книжку, а також це перешкоджає реалізувати право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою судді від 30 березня 2026 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Тягинську сільську раду, судовий розгляд справи призначений на 23 квітня 2026 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 23 квітня 2026 року судовий розгляд відкладений на 01 червня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник третьої особи Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області Яценко М.М. до суду не з`явився, надав суду заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.
Представник третьої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Распітіна Т.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник третьої особи ВСП «Гірничо-електромеханічний фаховий коледж Криворізького національного університету» до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності до суду не надавав, будь-яких пояснень від нього до суду не надходило. 
Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Представник відповідача КП «Хвиля» Тягинської сільської ради повторно не з`явився до суду, належним чином повідомлявся про розгляд справи, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особо та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 та копією довідки від 23.07.2025 № 1210-5003743147 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 11-14).
Згідно з копією трудової книжки, 06.04.2015 ОСОБА_1 був прийнятий за переведенням на посаду оператора машиніста насосної станції Львівського СЖКП «Хвиля» відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України (наказ № 7 від 06.04.2015) (а.с. 7-10).
З довідки № 96 від 18.02.2026, виданої Львівським старостинським округом № 2 Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, вбачається наступне: 
ОСОБА_1 працював в КП «Хвиля» і виконував свої посадові обов`язки до 06.11.2022;
припинення діяльності 06.11.2022 внаслідок активних дій, внаслідок яких насосна станція була повністю знеструмлена та зазначала значних руйнувань, що зробило подальше виконання обов`язків технічно неможливим; 
директор КП «Хвиля» ОСОБА_2 залишила територію села Львове та виїхала на тимчасово окуповану територію України, документація підприємства, кадровий архів та печатка була були вивезені або втрачені під час бойових дій та окупації; 
на сьогоднішній день с. Львове входить до переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії, доступ до адміністративних будівель підприємства відсутній, а само підприємство фактично припинило свою діяльність без проведення юридичних процедур ліквідації чи реорганізації;
за викладених обставин ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати своє право на звільнення у встановленому законом порядку, отримати розрахунок та належним чином оформлену трудову книжку (а.с. 6). 
Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, комунальне підприємство «Хвиля» Тягинської сільської ради, ідентифікаційний код 39522785, місцезнаходження юридичної особи: Херсонська область, с. Львове, вул. Магістральна, 63,2, засновник підприємства: Тягинська сільська рада, керівник підприємства Волошина А.Г., відомості про припинення юридичної особи або перебування в процесі припинення відсутні (а.с. 17).
Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно із статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на час розгляду справи.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 (далі – Перелік № 376), з 27 лютого 2022 року по 11 листопада 2022 року Тягинська сільська територіальна громада була окупована, з 11 листопада 2022 року по 01 травня 2023 року с. Львове включено до територій можливих бойових дій, а починаючи з 01 травня 2023 року – до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси. 
Статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власного ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Частиною другою статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» унормовано, що гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», слідує, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Факт внутрішнього переміщення, згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Абзацом другим частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п. 1 ст. 36, ст. 38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.
Отже, законодавством встановлено можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно з метою отримання статусу безробітного, проте припинення трудових відносин особою, яка досягла пенсійного віку нормами зазначеного Закону не врегульовано.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Звертаючись до суду із позовом про припинення трудових відносин на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, позивач вказав, що фактичні трудові відносини із відповідачем припинені, а юридична дійсність таких трудових відносин перешкоджає реалізації останнім своїх соціальних прав.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Суд враховує, що позивач досяг пенсійного віку, набув статусу внутрішньо переміщеної особи, окремого порядку припинення трудових відносин внутрішньо переміщеними особами, які досягли пенсійного віку законодавцем не визначено, фактично трудові відносини припинені, заробітну плату позивач не отримує, при цьому перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем перешкоджає йому у отриманні відповідного соціального забезпечення.
Частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 201/1384/16, від 22 травня 2019 року у справі №757/61865/16 визнав ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту як припинення трудових відносин між працівником та роботодавцем на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
До того ж, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачене право внутрішньо переміщеної особи саме на припинення, а не розірвання трудового договору, тому суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у цьому випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та КП «Хвиля» Тягинської сільської ради на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
Разом з тим, враховуючи, що трудові відносини між сторонами фактично припинені у зв`язку, зокрема із бойовими діями на території, де розташовано підприємство роботодавця, суд вважає обґрунтованим припинити трудові відносини між сторонами з 11 листопада 2022 року – з дати виникнення можливості бойових дій відповідно до Переліку № 376 на території с. Львове Тягинської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, а саме 11.11.2022.
Крім того, зважаючи на те, що з 03.03.2021 Львівське сільське житлово-комунальне підприємство «Хвиля» змінило назву на Комунальне підприємство «Хвиля» Тягинської сільської ради, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення зазначити про припинення трудових відносин саме з КП «Хвиля» Тягинської сільської ради.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір при подачі позову у розмірі 1331 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 77-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради, треті особи: Тягинська сільська рада Бериславського району Херсонської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Відокремлений структурний підрозділ «Гірничо-електромеханічний фаховий коледж Криворізького національного університету», про припинення трудових відносин, задовольнити частково.
Припинити трудові відносини між ОСОБА_3 і Комунальним підприємством «Хвиля» Тягинської сільської ради на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України з 11 листопада 2022 року. 
Стягнути з Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1331 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Комунальне підприємство «Хвиля» Тягинської сільської ради, ЄДРПОУ 39522785, юридична адреса: Херсонська область, Бериславський район, с. Львове, вул. Магістральна, 63, 2.
Треті особи: Тягинська сільська рада, ЄДРПОУ 04401345, юридична адреса: 74330, Херсонська область, Бериславський район, с. Тягинка, вул. Вишнева, 1;
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ЄДРПОУ 21910427, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26;
Відокремлений структурний підрозділ «Гірничо-електромеханічний фаховий коледж Криворізького національного університету», ЄДРПОУ 37861959, юридична адреса: 50096, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Федора Караманиць, 37-г.
Повне судове рішення складено 01 червня 2026 року.

Суддя:          О.  В.  Колочко