ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 р. 	Справа № 520/5623/26	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.
суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. 
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області (головуючий суддя І інстанції Калиновська Л.В.) від 22.04.2026 року по справі № 520/5623/26
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним адміністративне затримання 17.02.2026 року позивача – ОСОБА_1 , оформлене протоколом АП318 № 047806;
- визнати дії інспектора СРПП ВП №3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції Блашка Дмитра Васильовича щодо адміністративного затримання незаконними.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 адміністративну справу № 520/5623/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Харківській області про визнання дій протиправними - передано на розгляд до Дергачівського районного суду Харківської області як адміністративного суду.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.04.2026 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Шевченко Галина Миколаївна, до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання протиправними дій.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції формально звів предмет спору виключно до протоколу про адміністративне затримання, проігнорувавши, що позивач був позбавлений свободи пересування та примусово доставлений працівниками поліції до приміщення РТЦК та СП. Вказує, що адміністративне затримання є самостійною владною дією, яка підлягає судовому контролю. Вказує, що посилання суду першої інстанції на судову практику Верховного Суду у справах № 199/7360/17, № 712/7385/17 є безпідставними, адже вони стосувались правової природи протоколу як процесуального документа. При цьому, предметом оскарження є незаконне адміністративне затримання. 
Відповідач у справі надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Вказав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся з позовом в якому просив суд: визнати протиправним адміністративне затримання 17.02.2026 року позивача – ОСОБА_1 , оформлене протоколом АП318 № 047806; визнати дії інспектора СРПП ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції Блашка Дмитра Васильовича щодо адміністративного затримання незаконними.
Відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суд першої інстанції вважав, що розгляд питання правомірності складеного протоколу про адміністративне затримання в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення відповідного органу, винесеного за результатами розгляду справи, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 3 статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
За приписами частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вимог частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (пункт 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У цій справі позивач вважає протиправними дії працівників поліції, які полягали в затриманні позивача. 
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII “Про національну поліцію” (далі - Закон № 580-VIII) поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені, зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення, на підставі та в порядку, визначених законом.
Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.
Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; обмеження пересування особи, транспортного засобу.
Частиною другою статті 32 Закону № 580-VIII встановлено, що у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
Згідно з частиною першою статті 45 Закону № 580-VIII поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 580-VIII поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.
Як встановлено матеріалами справи, 17.02.2026 інспектором СРПП ВП № 3 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області складено протокол серії АП318 № 047806 про адміністративне затримання за ч. 1 ст. 262 КУпАП, у звязку із вчиненням правовопрушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, для доставлення до ТЦК з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Отже, враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що предметом оскарження у цій справі є застосування до позивача працівниками поліції превентивних та спеціальних заходів, які є заходами реагування на поведінку позивача, яку кваліфіковано як адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП).
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 29.05.2026 в справі № 400/3276/25.
Крім того, з огляду на заявлені позивачем вимоги і підстави, викладені на їх обґрунтування, предметом позову у цій справі фактично є дії суб`єктів владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
При цьому, факт наявності/відсутності рішення (постанови) про притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на право позивача щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, розгляд цієї справи повинен здійснюватися саме в порядку ст. 286 КАС України.
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 25.01.2024 у справі № 191/1565/22.
Тому висновки суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є необґрунтованими.
При цьому, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив також з того, що розгляд питання правомірності складеного протоколу про адміністративне затримання в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення відповідного органу, винесеного за результатами розгляду справи у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства.
Водночас, суд першої інстанції передчасно надав оцінку обраному позивачем способу захисту, адже надання оцінки обраному заявником способу захисту можливе лише після встановлення наявності порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам процесуального і матеріального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 22.04.2026 року по справі № 520/5623/26 скасувати.
Справу № 520/5623/26 направити до Дергачівського районного суду Харківської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко   	

Повний текст постанови складений 22.06.2026 року